Allmänt råd Termiskt härdat säkerhetsglas enligt SS-EN 12150-2, som klarar lägst klass 1(C)3 eller laminerat säkerhetsglas enligt SS-EN 14449 som klarar lägst klass 2(B)2 enligt SS-EN 12600 bör användas i – glasräcken, – glasytor i entréer och kommunikationsutrymmen om avståndet från glasytans underkant till golvet eller marken är mindre än 1,5 meter, – glasytor i enskilda bostadslägenheter om avståndet från glasytans underkant till golvet eller marken är mindre än 0,6 meter, – glasytor i andra utrymmen där barn kan vistas än bostäder om avståndet från glasytans underkant till golvet eller marken är mindre än 0,8 meter. Glasytor i dörrar i skolor och förskolor bör dock ha härdat eller laminerat glas om avståndet från glasytans underkant till golvet eller marken är mindre än 1,5 meter.


I de fall en dörr eller ett parti glasas med små rutor kan glas som inte klassas som säkerhetsglas användas. (BFS 2014:3).


8:4 Skydd mot brännskador Byggnader och deras installationer ska utformas så att risken för brännskador begränsas.


8:41 Värmeinstallationer Lätt åtkomliga delar av värmeinstallationer ska förses med skydd mot ofrivillig beröring, om de har så hög yttemperatur att de vid beröring kan orsaka brännskador. I utrymmen där barn kan vistas ska risken för barnolycksfall särskilt beaktas.


Allmänt råd Skydd mot ofrivillig beröring bör finnas om yttemperaturen överstiger 90 ºC. I hygienrum samt i förskolor och fritidshem bör lätt åtkomliga delar förses med skydd mot ofrivillig beröring om yttemperaturen överstiger 60 ºC.


De angivna yttemperaturerna avser lackerade eller omålade metallytor. Metoder för bestämning av yttemperaturer för andra material, som ur brännskadesynpunkt motsvarar yttemperaturen för metall, beskrivs i SS-EN ISO 13732-1.


Fast monterade värmestrålningskällor får inte utformas så att personer som befinner sig i deras närhet kan få brännskador eller obehag.


Allmänt råd Regler om säkerhet för elektriska värmestrålningskällor ges ut av Elsäkerhetsverket. För varmvattentemperatur, se avsnitt 6:621.


8:42 Spisar, ugnar och dylikt Lätt åtkomliga ytor på spisar, ugnar och dylikt ska ha skydd mot beröring om de har så hög yttemperatur att de vid beröring kan orsaka brännskador.


Allmänt råd Spisar bör ha hällskydd som når minst 0,1 meter över spishällen och täcker spisens framkant och dess sidor till 0,2 meter från framkanten. Om spisen är åtkomlig från sidan bör hela den åtkomliga sidan täckas av hällskyddet.


Ugnsluckor placerade lägre än 0,8 meter över golvet bör ha säkerhetsbeslag. Yttertemperaturen på glasluckor på ugnar och på ytor på handtag, vred, knoppar och liknande av metall som man håller i en kort stund, bör inte överstiga 60 ºC


Åtkomliga metallytor på spisar, ugnar och dylikt på lägre höjd än 0,8 meter över golvet bör ha en yttemperatur som inte överstiger 60 ºC under normal drift. Metoder för bestämning av yttemperaturer för andra material, som ur brännskadesynpunkt motsvarar yttemperaturen för metall, beskrivs i SS-EN ISO 13732-1.


8:43 Skydd mot skållningsskador Utslagsvask ska placeras så att risken för skållningsskador begränsas.


Allmänt råd Utslagsvask bör placeras i samma inredningslängd som spisen.


8:5 Skydd mot explosioner 8:51 Allmänt Allmänt råd Regler om hantering av brandfarliga och explosiva varor ges ut av Myndigheten för samhällsskydd och beredskap, MSB.


Högtryckspannor med högre drifttryck än 1 MPa och som har vatten- och ångrum på sammanlagt mer än 0,5 m3 bör placeras i en särskild byggnad. Detta gäller också större tryckkärl av annat slag, t.ex. ångackumulatorer, kokare och gasbehållare. (BFS 2014:3).


8:52 Värmeinstallationer m.m. Pannanläggningar och andra installationer för värmning av vatten samt övriga tryckbärande anordningar ska förses med säkerhetsanordningar som begränsar risken för personskador vid för högt tryck eller för hög temperatur i anläggningen.


Allmänt råd Arbetsmiljöverket ger ut regler om tryckbärande anordningar samt om besiktning och användning av trycksatta anordningar


En sluten pannanläggning bör förses med expansionskärl. Ett slutet expansionskärl bör placeras så att uppvärmning av kärlet till följd av egencirkulation, konvektion och strålning undviks.


Pannanläggningar och andra installationer för värmning av vatten bör förses med säkerhetsventil som förhindrar att för högt tryck uppstår. En pannanläggning för drift med fast bränsle bör dessutom förses med termisk säkerhetsanordning som hindrar att högsta tillåtna vattentemperatur överskrids. När en panna förses med en termisk säkerhetsanordning som kräver kylning med vatten, bör installationen vara ansluten till en allmän va-anläggning. Alternativt kan den vara ansluten till en enskild va-anläggning som ger betryggande tillgång till vatten.


8:6 Skydd mot instängning Dörrar till hygienrum, bastu och andra utrymmen där någon kan bli oförutsett instängd, ska ha en sådan stängningsanordning att en reglad eller låst dörr kan öppnas både inifrån och utifrån utan nyckel eller särskilt verktyg.


En bastu ska utformas så att den snabbt kan utrymmas. Dörren ska vara utåtgående eller av pendeltyp. Dörren får inte ha lås och dörrbladet ska inte kunna fastna i karmen till följd av värmeutvidgning eller påverkan av fukt.


I utrymmen där barn kan vistas ska dörrar till driftutrymmen förses med en sådan stängningsanordning att de kan öppnas inifrån utan nyckel.


I utrymmen där barn kan vistas ska dörrar eller lock till frys-, kyl- och svalskåp och dylikt som är lätt åtkomliga för barn, ha sådana stängningsanordningar att dörren eller locket kan öppnas inifrån av ett barn


Allmänt råd Lämplig utformning av dörrar eller lock som kan öppnas inifrån finns i SS-EN 60335-2-24. Regler om skydd mot instängning ges också ut av Arbetsmiljöverket.


8:7 Skydd mot förgiftning Förbindelser mellan lokaler där giftiga gaser förekommer och lokaler där personer vistas mer än tillfälligt får endast anordnas, om betryggande åtgärder vidtagits för att begränsa risken för personskador till följd av förgiftning.


Allmänt råd Exempel på lokaler där giftiga gaser kan förekomma är garage i flerbostadshus och förråd för vissa bränslen


Förbindelsen bör vara tät och förses med dörrstängare.


Regler om avskiljning i vissa fall av lokaler med farliga ämnen ges även ut av Arbetsmiljöverket. (BFS 2011:26).


I bostadslägenheter och andra likvärdiga utrymmen där barn kan vistas, ska säker förvaring av kemisk-tekniska preparat, medicin och dylikt finnas.


Allmänt råd Utrymmena bör vara försedda med säkerhetsbeslag eller på annat sätt göras svåråtkomliga för barn. För förvaring av medicin och hälsofarliga kemisk-tekniska preparat, såsom maskindiskmedel, grovrengöringsmedel och petroleumprodukter, bör det finnas ett låsbart utrymme, beläget exempelvis högt i ett städskåp. För förvaring av mindre hälsofarliga preparat, såsom milda disk- och tvättmedel, bör det finnas ett bänkskåp med säkerhetsbeslag eller ett skåp som är placerat minst 1,4 meter över golvet.


I ett garage med mer än 50 m2 nettoarea ska det finnas väl synliga skyltar som varnar för risken för koloxidförgiftning.


Allmänt råd På skylten bör det stå att det är förbjudet att tomgångsköra fordon.


8:8 Skydd mot elstötar och elchocker Byggnader ska utformas så att risken för personskador till följd av elstötar och elchocker begränsas.


Allmänt råd Elsäkerhetsföreskrifter ges ut av Elsäkerhetsverket.


8:9 Skydd mot olyckor på tomter 8:91 Skydd mot fall på tomter Trappor och ramper i gångvägar mellan en byggnads tillgängliga entréer enligt avsnitt 3:132 och parkeringsplatser och angöringsplatser för bilar, ska utformas så att personer kan förflytta sig säkert.


Allmänt råd Trappor och ramper bör ha ledstång på ena sidan. Ledstången bör sitta på 0,9 meters höjd.


För att trappan ska få en säker utformning bör man ta hänsyn till trappans lutning och längd samt måttförhållandet mellan trappstegens höjd och djup. Lutningen i gånglinjen bör inte ändras inom samma trapplopp. Enstaka trappsteg med avvikande höjd bör inte förekomma. Trappstegens djup i en trappa bör vara minst 0,30 meter, mätt i gånglinjen. För att minimera risken att någon snubblar bör en trappa ha fler än två steg.


För utformning av ramper se avsnitt 3:1222. Trappor, utom för småhus, bör förses med kontrastmarkeringar så att synsvaga kan uppfatta nivåskillnaderna. En trappas nedersta plansteg och motsvarande del av framkanten på trappavsatsen vid översta sättsteget i varje trapplopp bör ha en ljushetskontrast på minst 0.40 enligt NCS (Natural Color System). Markeringarna bör göras på ett konsekvent sätt.


8:92 Skydd av öppningar i marken och av inkast Om det finns öppningar eller inkast för t.ex. avfall, i eller vid ytor som är avsedda att gå på, ska öppningarna vara täckta av luckor, galler, trallar eller andra lämpliga skyddsanordningar. Öppningarna kan också avgränsas med skyddsräcken eller liknande. Utanför byggnader där barn kan vistas ska luckor, galler, trallar och liknande utformas så att de inte kan lyftas eller öppnas av barn och så att risken för personskador begränsas. (BFS 2014:3).


Allmänt råd Regler om avfallsanordningar finns i avsnitt 3:422. (BFS 2014:3)


8:93 Skydd mot olyckor vid fasta lekredskap på tomter Fasta lekredskap ska anordnas så att risken för personskador begränsas. Underlaget till gungor, klätterställningar och dylika lekredskap ska vara stötdämpande och i övrigt så utformat att risken för personskador vid en olycka begränsas.


Allmänt råd Exempel på hur fasta lekredskap kan utformas finns i SS-EN 1176-1 och SS-EN 1176-7. Exempel på stötdämpande underlag och provningsmetoder för stötdämpande underlag finns i SS-EN 1177.


8:94 Skydd mot olyckor vid rörliga anordningar på tomter Dörrar, portar, väggar, galler, grindar och bommar som öppnas av en motor och stängs av upplagrad energi eller omvänt, ska anordnas så att risken för personskador begränsas. Detta gäller även för motordrivna bommar som både öppnas och stängs av en motor samt för manuella vipportar.


Allmänt råd Manuella vipportar bör fästas med genomgående skruv med mutter eller motsvarande i byggnadsdelar som har tillräcklig bärförmåga. Infästning med s.k. fransk skruv uppfyller inte föreskriftens krav på begränsning av risken för personskador.


Dörrar, portar, väggar, galler, grindar och bommar utförda och installerade enligt SS-EN 12978 och SS-EN 13241-1 uppfyller föreskriftens krav.


Energi kan t.ex. lagras genom fjädrar, gummiband eller genom portens höjdläge.


Dörrar, portar, väggar, galler och grindar som både öppnas och stängs av en motor regleras i Boverkets föreskrifter och allmänna råd (2011:12) om hissar och vissa andra motordrivna anordningar, H.


8:95 Skydd mot drunkning på tomter Allmänt råd Av 3 kap. 5 § ordningslagen (1993:1617) framgår att brunnar, bassänger och liknande anläggningar ska ha de säkerhetsanordningar som behövs, beroende på var anläggningen finns och hur anläggningen är utformad. Skyddet mot barnolycksfall är särskilt viktigt.


8:951 Fasta bassänger avsedda för bad eller simning Fasta bassänger på tomter ska ha ett tillfredsställande skydd mot barnolycksfall. En fast plaskdamm eller motsvarande med maximalt 0,2 meters vattendjup behöver dock inte ha något särskilt skydd.


Bassängernas utloppsöppningar ska utformas så att risken för olyckor begränsas.


Allmänt råd Lämpliga skyddsanordningar för bassänger som är avsedda för bad eller simning kan t.ex. vara följande: – Ett staket som är minst 0,9 meter högt och som barn inte kan krypa under eller klättra över. Grindar i staketet bör inte kunna öppnas av barn. – En skyddstäckning eller ett skyddsnät. Dessa ska vara avsedda för ändamålet och bör ha ett sådant utförande att risken för olyckor begränsas. Skyddsnät bör ha högst 50 mm maskvidd.


Där hastighets- och flödesdimensionering inte kan ge tillfredsställande säkerhet mot olyckor, bör utloppsöppningarna förses med galler eller dylikt. (BFS 2014:3).


8:952 Dammar, fasta brunnar och fasta behållare Dammar, fasta brunnar och fasta behållare som inte är slutna och där vatten eller annan vätska förvaras, ska ha skydd som begränsar risken för personskador till följd av fall i vattnet eller vätskan.


Allmänt råd Skyddet mot barnolycksfall är särskilt viktigt. Exempel på utformning som minskar risken för barnolycksfall är flacka stränder eller ett minst 0,9 meter högt staket som barn inte kan krypa under eller klättra över. Grindar i staketet bör inte kunna öppnas av barn. (BFS 2014:3).


Lock och galler på brunnar ska ha betryggande hållfasthet. Utformningen ska begränsa risken för barnolycksfall.


Allmänt råd Brunnslock bör ha en låsanordning, som inte kan öppnas av barn


8:10 Krav på säkerhet vid användning vid ändring av byggnader 8:10:1 Allmänt Byggnader ska utformas så att risken för olyckor såsom fall, sammanstötningar, klämning, brännskador, explosioner, instängning, förgiftningar och elektriska stötar begränsas.


Byggnader ska vid ändring uppfylla de krav på säkerhet vid användning som anges i avsnitt 8:2– 8:8. Kraven får tillgodoses på annat sätt än vad som anges där om motsvarande säkerhetsnivå ändå uppnås


Avsteg från säkerhetsnivån får dock göras med hänsyn till ändringens omfattning och byggnadens förutsättningar. Regler om detta finns i detta avsnitt och i avsnitt 1:22. Avsteg får aldrig medföra en oacceptabel risk för människors säkerhet. (BFS 2011:26)


Allmänt råd Vid ändringar bör man eftersträva samma nivå på säkerheten som vid uppförande av nya byggnader. Faktorer som kan motivera en annan säkerhetsnivå kan vara att åtgärden skadar byggnadens kulturvärden eller byggnadens arkitektoniska och estetiska värden.


Att säkerhetsnivån blir godtagbar kan verifieras genom en riskbedömning. Av bedömningen bör det framgå varför en lägre säkerhetsnivå valts, vilka risker detta medför och vad som kan göras för att minimera dessa. I bedömningen kan den tänkta användningen och vilka som har tillträde till ett visst utrymme vägas in.


Vid ändringar av en byggnad kan kraven inte bli lägre än vad som gällde då byggnaden uppfördes. För att verifiera att byggnaden uppfyller denna säkerhetsnivå bör man gå igenom befintliga säkerhetsanordningar för att säkerställa att de i huvudsak har bibehållit sin ursprungliga funktion. Speciellt bör infästningar av räcken och andra skyddsanordningar kontrolleras så att de inte har försvagats genom t.ex. korrosion, slitage eller sprickbildningar.


Ytterligare regler om säkerhet vid användning finns i Boverkets föreskrifter och allmänna råd (2011:13) om avhjälpande av enkelt avhjälpta hinder, till och i lokaler dit allmänheten har tillträde och på allmänna platser, HIN.


Regler om ändring av hissar, rulltrappor, soptransportanordningar, motordrivna portar, skidliftar med mera finns i Boverkets föreskrifter och allmänna råd (2011:12) om hissar och vissa andra motordrivna anordningar, H.


I äldre byggnader kan det krävas att man förbättrar takskyddsanordningar, motordrivna portar, anordningar för avfallshantering, hissar och linbaneanläggningar oavsett vilka ändringar som är planerade.


Regler om elinstallationer ges ut av Elsäkerhetsverket. De innehåller även krav vid ändring av byggnader. (BFS 2014:3).


8:10:11 Skydd mot fall Allmänt råd Byggnadsdelar såsom trösklar, stödhandtag i duschutrymmen, kontrastmarkering av trappor, golvytor, räcken, ledstänger och motsvarande anordningar bör utformas så att risken för fallolyckor begränsas.


Trapphusen utgör ofta en väsentlig del av byggnadens kulturhistoriska värde. Vid ändringar kan de befintliga trapporna godtas om inga andra ändringar görs i trapphuset. De befintliga trappräckena kan också godtas, eventuellt med kompletteringar, om säkerheten bedöms bli godtagbar. (BFS 2011:26).


8:10:12 Öppningsbara fönster, balkongdörrar och dylikt I utrymmen där barn kan förväntas vistas utan ständig tillsyn av vuxna ska öppningsbara fönster, balkongdörrar och dylikt förses med säkerhetsanordningar enligt avsnitt 8:231, om det inte finns synnerliga skäl. (BFS 2011:26)


Allmänt råd Synnerliga skäl kan vara att åtgärden påtagligt skulle skada byggnadens kulturvärden. (BFS 2011:26).


9 Energihushållning Detta avsnitt innehåller föreskrifter och allmänna råd till 3 kap. 14 § PBF. Avsnitt 9:9 innehåller också föreskrifter och allmänna råd till 8 kap. 7 § PBL. (BFS 2017:5).


9:1 Allmänt Byggnader ska vara utformade så att energianvändningen begränsas genom låga värmeförluster, lågt kylbehov, effektiv värme- och kylanvändning och effektiv elanvändning.


Allmänt råd Regler om ventilation finns i avsnitt 6:25, om ljusförhållanden i avsnitt 6:32, om termisk komfort i avsnitt 6:42, om fuktsäkerhet i avsnitt 6:53 och om tappvarmvatten i avsnitt 6:62.


Regler om utredning om alternativa energiförsörjningssystem finns i Boverkets föreskrifter (2013:8) om utredning om alternativa energiförsörjningssystem, ALT. (BFS 2014:3).


9:11 Tillämpningsområde Reglerna i detta avsnitt gäller för alla byggnader med undantag för – växthus eller motsvarande byggnader som inte skulle kunna användas för sitt ändamål om dessa krav behövde uppfyllas, – bostadshus som används eller är avsedda för användning antingen mindre än fyra månader per år eller under en begränsad del av året motsvarande en energianvändning som beräknas vara mindre än 25 procent av vad som skulle vara fallet vid helårsanvändning, – byggnader där inget behov av uppvärmning eller komfortkyla finns under större delen av året, och – byggnader där inget utrymme avses värmas till mer än 10 ºC och där behovet av energi för komfortkyla, tappvarmvatten och byggnadens fastighetsenergi är lågt.


Kraven i avsnitten 9:2 behöver inte uppfyllas för byggnader där värmetillskottet från industriella processer inom byggnaden täcker större delen av uppvärmningsbehovet. Detta ska visas genom särskild utredning. (BFS 2020:4).


Af: Sammanlagd area för fönster, dörrar, portar och dylikt (m2 ), beräknad med karmyttermått.


Ai: Arean för byggnadsdelen i:s yta mot uppvärmda delar av bostäder eller lokaler. För fönster, dörrar, portar och dylikt beräknas Ai med karmyttermått. Byggnadens hela invändiga höjd används vid beräkningarna, dvs. från överkant bottenbjälklag till underkant vindsbjälklag


Aom: Sammanlagd area för omslutande byggnadsdelars ytor mot uppvärmda delar av bostäder eller lokaler. Med omslutande byggnadsdelar avses sådana byggnadsdelar som begränsar uppvärmda delar av bostäder eller lokaler mot det fria, mot mark eller mot delvis uppvärmda utrymmen.


Atemp: Arean av samtliga våningsplan, vindsplan och källarplan för temperaturreglerade utrymmen, avsedda att värmas till mer än 10 ºC, som begränsas av klimatskärmens insida. Area som upptas av innerväggar, öppningar för trappa, schakt och dylikt, inräknas. Area för garage, inom byggnaden i bostadshus eller annan lokalbyggnad än garage, inräknas inte.


Byggnadens energianvändning, Ebea: Den energi som vid normalt brukande under ett normalår behöver levereras till en byggnad (oftast benämnd köpt energi) för uppvärmning (Euppv), komfortkyla (Ekyl), tappvarmvatten (Etvv) och byggnadens fastighetsenergi (Ef). Om golvvärme, handdukstork eller annan apparat för uppvärmning installeras, inräknas även dess energianvändning. Energi från sol, vind, mark, luft eller vatten som alstras i byggnaden eller på dess tomt och används till byggnadens uppvärmning, komfortkyla, varmvatten och fastighetsenergi räknas inte med i byggnadens energianvändning.


Byggnadens fastighetsenergi Ef: Fastighetsenergi, kWh/år. Den del av byggnadens energianvändning som är relaterad till byggnadens behov där den energikrävande apparaten finns inom, under eller anbringad på utsidan av byggnaden. I fastighetsenergin ingår fast belysning i allmänna utrymmen och driftsutrymmen. Dessutom ingår energi som används i värmekablar, pumpar, fläktar, motorer, styr- och övervakningsutrustning och dylikt. Även externt lokalt placerad apparat som försörjer byggnaden, exempelvis pumpar och fläktar för frikyla, inräknas. Apparater avsedda för annan användning än för byggnaden, exempelvis motor- och kupévärmare för fordon, batteriladdare för extern användare, belysning i trädgård och på gångstråk, inräknas inte. Med fastighetsel menas den del av fastighetsenergin som är elbaserad.


Byggnadens installationssystem: Teknisk utrustning för uppvärmning, komfortkyla, ventilation, tappvarmvatten, fast installerad belysning, fastighetsautomation och tillhörande reglering, elproduktion i byggnaden eller på dess tomt och tillhörande reglering, eller en kombination därav, inklusive sådana system som utnyttjar energi från förnybara energikällor.


Byggnadens primärenergital (EPpet): Det värde som beskriver byggnadens energiprestanda uttryckt som ett primärenergital. Primärenergitalet utgörs av byggnadens energianvändning, där energi till uppvärmning har korrigerats med en geografisk justeringsfaktor (Fgeo), multiplicerat med viktningsfaktor för energibärare och fördelat på Atemp (kWh/m2 och år). Primärenergitalet (EPpet) beräknas enligt nedanstående formel


Dimensionerande vinterutetemperatur, DVUT: Den temperatur, för representativ ort, som framgår av 1-dagsvärdet i ”n-day mean air temperature” enligt SS-EN ISO 15927-5. Temperaturen får ökas om byggnadens tidskonstant överstiger 24 timmar. Ökningen framgår av standardens redovisade temperaturer för 2, 3 eller 4 dygn. Byggnadens tidskonstant, mätt i dygn, används för val av motsvarande tabellvärde (nday). Temperaturökning, beroende på högre tidskonstant än 96 timmar kan fastställas genom särskild utredning.


Energi för komfortkyla Ekyl: Energi till komfortkyla, kWh/år. Den till byggnaden levererade kyl- eller energimängd som används för att sänka byggnadens innetemperatur för människors komfort. Kylenergi som hämtas direkt från omgivningen utan kylmaskin från sjövatten, uteluft eller dylikt (s.k. frikyla), inräknas inte.


Etvv: Energi till tappvarmvatten, kWh/år


Genomsnittlig värmegenomgångskoefficient, Um: Genomsnittlig värmegenomgångskoefficient för byggnadsdelar och köldbryggor (W/m2K) bestämd enligt SS-EN ISO 13789:2017 och SS 24230 (2) samt beräknad enligt nedanstående formel,


Hushållsenergi: Den el eller annan energi som används för hushållsändamål. Exempel på detta är elanvändningen för diskmaskin, tvättmaskin, torkapparat (även i gemensam tvättstuga), spis, kyl, frys, och andra hushållsmaskiner samt belysning, datorer, TV och annan hemelektronik och dylikt.


Innetemperatur: Den temperatur som avses hållas inomhus när byggnaden brukas. Installerad eleffekt för uppvärmning: Den sammanlagda eleffekt som maximalt kan upptas av de elektriska apparater för uppvärmning som behövs för att kunna upprätthålla avsett inomhusklimat, tappvarmvattenproduktion och ventilation när byggnadens maximala effektbehov föreligger. Det maximala effektbehovet kan beräknas vid DVUT och tappvarmvattenanvändning motsvarande minst 0,5 kW per lägenhet, om inte annat högre belastningsfall är känt vid projekteringen.


Lk: Längden av den linjära köldbryggan k (m).


Normalår: Medelvärdet av utomhusklimatet (t.ex. temperatur) under en längre tidsperiod (t.ex. 30 år).


Normalårskorrigering: Korrigering av byggnadens uppmätta klimatberoende energianvändning utifrån skillnaden mellan klimatet på orten under ett normalår och det verkliga klimatet under den period då byggnadens energianvändning verifieras.


Specifik fläkteffekt, (SFP): Summan av eleffekten för samtliga fläktar som ingår i ventilationssystemet dividerat med det största av tilluftsflödet eller frånluftsflödet, kW/(m3 /s).


Ui: Värmegenomgångskoefficient för byggnadsdel i (W/m2K).


Verksamhetsenergi: Den el eller annan energi som används för verksamheten i lokaler. Exempel på detta är processenergi, belysning, datorer, kopiatorer, TV, kyl-/frysdiskar, maskiner samt andra apparater för verksamheten samt spis, kyl, frys, diskmaskin, tvättmaskin, torkapparat, andra hushållsmaskiner och dylikt.


Viktningsfaktor, Vfi: Viktningsfaktor för respektive energibärare som multipliceras med den energi som levereras till en byggnad vid beräkning av byggnadens primärenergital.


χj: Värmegenomgångskoefficienten för den punktformiga köldbryggan j (W/K).


ψk: Värmegenomgångskoefficienten för den linjära köldbryggan k (W/mK).


9:2 Bostäder och lokaler Bostäder och lokaler ska vara utformade så att – primärenergitalet (EPpet), – installerad eleffekt för uppvärmning, – klimatskärmens genomsnittliga luftläckage, och – genomsnittlig värmegenomgångskoefficient (Um) för de byggnadsdelar som omsluter byggnaden (Aom), högst uppgår till de värden som anges i tabell 9:2a. Vid fastställande av byggnadens primärenergital ska hänsyn tas till viktningsfaktorer per energibärare enligt tabell 9:2b och geografiskt läge enligt tabell 9:2c.


Ett högre primärenergital och högre eleffekt än vad som anges i tabell 9:2a kan godtas – för lokaler avsedda för verksamhet av tillfällig karaktär, eller – i andra fall om särskilda förhållanden föreligger. (BFS 2020:4).


Allmänt råd Med verksamhet av tillfällig karaktär avses som utgångspunkt verksamhet som pågår i två år eller kortare tid


Med särskilda förhållanden avses till exempel när alternativ till el för uppvärmning och tappvarmvatten inte finns och värmepump inte kan användas. Hur mycket högsta tillåtna primärenergital och eleffekt enligt tabell 9:2a behöver överskridas som en följd av de särskilda förhållandena bör visas i en särskild utredning. (BFS 2020:4).


Om en byggnad försörjs med värme eller kyla från en annan närbelägen byggnad eller apparat, anses energislaget och kylsättet för den mottagande byggnaden vara detsamma som för den levererande byggnaden, under förutsättning att byggnaderna finns på samma fastighet eller byggnaderna har samma ägare. Detsamma gäller för fastigheter inom samma byggnad vid tredimensionell fastighetsbildning.


För byggnader som innehåller både bostäder och lokaler viktas kraven på genomsnittlig värmegenomgångskoefficient (Um), primärenergital (EPpet) och installerad eleffekt för uppvärmning i proportion till golvarean (Atemp). (BFS 2020:4).


Allmänt råd Hantering av energi från sol, vind, mark, luft eller vatten regleras i Boverkets föreskrifter och allmänna råd (2016:12) om fastställande av byggnadens energianvändning vid normalt brukande och ett normalår. (BFS 2017:5).


Tabell 9:2a Högsta tillåtna primärenergital, installerad eleffekt för uppvärmning, genomsnittlig värmegenomgångskoefficient och genomsnittligt luftläckage, för småhus, flerbostadshus och lokaler.


Energiprestanda uttryckt som primärenergital (EPpet) [kWh/m2 Atemp och år] Installerad eleffekt för uppvärmning (kW) Genomsnittlig värmegenomgångskoefficient (Um) [W/m2 K] Klimatskärmen s genomsnittliga luftläckage vid 50 Pa tryckskillnad (l/s m2 ) Bostäder Småhus >130 m2 Atemp 90 4,5 + 1,7 x (Fgeo – 1)1) 0,30 Enligt avsnitt 9:26 Småhus >90–130 m2 Atemp 95 Småhus >50–90 m2 Atemp 100 Småhus ≤50 m2 Atemp Inget krav Inget krav 0,33 0,6 Flerbostadshus 754) 4,5 + 1,7 x (Fgeo – 1)1) 5) 0,40 Enligt avsnitt 9:26 Lokaler Lokaler 702) 4,5 + 1,7 x (Fgeo – 1)1), 3) 0,50 Enligt avsnitt 9:26


Energibärare Viktningsfaktor (VFi) El (VFel) 1,8 Fjärrvärme (VFfjv) 0,7 Fjärrkyla (VFfjk) 0,6 Fasta, flytande och gasformiga biobränslen (VFbio) 0,6 Fossil olja (VFolja) 1,8 Fossil gas (VFgas) 1,8


Tabell 9:2c Geografiska justeringsfaktorer


Län Geografiskt läge Kommun Geografisk justeringsfaktor Fgeo Blekinge Samtliga kommuner 0,9 Dalarna Avesta, Hedemora och Säter 1,1 Borlänge, Falun, Gagnef, Leksand, Ludvika, Mora, Orsa, Rättvik, Smedjebacken och Vansbro 1,2 Malung-Sälen och Älvdalen 1,4 Gotland Gotland 0,9 Gävleborg Gävle, Ockelbo och Sandviken 1,1 Bollnäs, Hofors, Hudiksvall, Nordanstig och Söderhamn 1,2 Ljusdal och Ovanåker 1,3 Halland Samtliga utom Hylte 0,9 Hylte 1,0


9:25 Krav på verifiering Byggnadens primärenergital ska verifieras. Vid verifiering av byggnadens primärenergital ska byggnadens energianvändning fastställas enligt Boverkets föreskrifter och allmänna råd (2016:12) om fastställande av byggnadens energianvändning vid normalt brukande och ett normalår, BEN. (BFS 2017:5).


Allmänt råd Vid projekteringen bör byggnadens genomsnittliga värmegenomgångskoefficient och primärenergital beräknas som en del i verifieringen av att byggnaden uppfyller kraven i 9:2.


Installerad eleffekt för uppvärmning bör beräknas vid projekteringen och verifieras i färdig byggnad genom summering av märkeffekter.


Verifiering av att en byggnad uppfyller kraven på primärenergital i 9:2 bör göras utifrån mätning i den färdiga byggnaden. Byggnadens energianvändning fastställs utifrån att den uppmätta energianvändningen korrigeras så att energianvändningen avspeglar ett normalt brukande enligt Boverkets föreskrifter och allmänna råd (2016:12) om fastställande av byggnadens energianvändning vid normalt brukande och ett normalår, BEN.


Mätningar av byggnadens energianvändning kan utföras enligt avsnitt 9:7. Byggnadens energianvändning bör mätas under en sammanhängande 12-månadersperiod, avslutad senast 24 månader efter det att byggnaden tagits i bruk. En energideklaration som upprättas enligt lagen (2006:985) om energideklaration kan användas vid verifiering genom mätning.


Verifiering av att en byggnad uppfyller kraven på primärenergital i 9:2 kan även göras genom beräkning enligt Boverkets föreskrifter och allmänna råd (2016:12) om fastställande av byggnadens energianvändning vid normalt brukande och ett normalår, BEN. (BFS 2017:5)


9:26 Klimatskärmens lufttäthet Byggnadens klimatskärm ska vara så tät att kraven på byggnadens primärenergital och installerad eleffekt för uppvärmning uppfylls. (BFS 2017:5)


Allmänt råd Ytterligare regler om klimatskärmens lufttäthet ur fukt- och ventilationssynpunkt framgår av avsnitten 6:255 Täthet och 6:531 Lufttäthet. Regler om täthet mot brandspridning finns i avsnitt 5 Brandskydd. (BFS 2016:13).


9:51 Värme- och kylinstallationer Installationer för värme och kyla i byggnader ska vara utformade så att de ger god verkningsgrad under normal drift.


Allmänt råd Installationerna bör utformas på sådant sätt att injustering, provning, kontroll, tillsyn, service och utbyte lätt kan ske och att god verkningsgrad kan upprätthållas.


Värme- och kylinstallationer samt installationer för tappvarmvattenberedning bör utformas och isoleras så att energiförlusterna begränsas. Se även avsnitt 6:62.


Luftbehandlingsinstallationer bör utformas, isoleras och vara så täta att energiförlusterna begränsas. Se även avsnitt 6:255. (BFS 2020:4).


Behovet av kylning ska minimeras genom bygg- och installationstekniska åtgärder.


Allmänt råd För att minska behovet av kylning i byggnaden bör man pröva åtgärder så som val av fönsterstorlek och placering av fönster, solavskärmning, solskyddande glas, eleffektiv belysning och utrustning för att minska interna värmelaster, nattkyla och kylackumulering i byggnadsstommen. Se även avsnitt 6:43.


9:52 Styr- och reglersystem Byggnaden ska ha styr- och reglersystem för att kunna upprätthålla god energieffektivitet och termisk komfort enligt avsnitt 6:42. Värme-, kyl- och luftbehandlingsinstallationer ska förses med automatiskt verkande reglerutrustning så att tillförsel av värme- och kyla regleras efter effektbehov i förhållande till ute- och inneklimatet samt byggnadens avsedda användning.


Allmänt råd Byggnaden bör, vad avser reglering av tillförsel av värme och kyla, delas in i zoner bl.a. med hänsyn till användning, orientering och planlösning


Värmeinstallationer i byggnader som innehåller bostäder bör förses med anordningar för automatisk styrning av värmeavgivningen i varje bostadsrum.


Samtidig värmning och kylning av utrymmen bör undvikas.


9:6 Effektiv elanvändning Byggnadstekniska installationer som kräver elenergi såsom ventilation, fast installerad belysning, elvärmare, cirkulationspumpar och motorer ska utformas så att effektbehovet begränsas och energin används effektivt.


Allmänt råd Ventilationssystems eleffektivitet bör, vid dimensionerande luftflöde, inte överskrida följande värden på specifik fläkteffekt (SFP):


För ventilationssystem med varierande luftflöden, mindre luftflöden än 0,2 m3 /s eller drifttider kortare än 800 timmar per år kan högre SFP-värden vara acceptabla


Fast installerade armaturer i kök och badrum bör förses med effektiva ljuskällor. Armaturer för utebelysning bör förses med effektiva ljuskällor, reflektorer och optik samt styras av skymningsrelä, rörelsedetektor eller dylikt. Fast installerade armaturer för belysning av lokaler bör förses med närvaro- eller dagsljusstyrning där så är lämpligt


Elektriska handdukstorkar och komfortgolvelvärme bör förses med t.ex. timerstyrning eller annan reglerutrustning.


Cirkulationspumpar, utom för tappvarmvatteninstallation, bör vara så utformade att de normalt är avstängda när inget behov av flöde finns. (BFS 2020:4).


9:7 Mätsystem för energianvändning Byggnadens energianvändning ska kontinuerligt kunna följas upp genom ett mätsystem. Mätsystemet ska kunna avläsas så att byggnadens energianvändning för önskad tidsperiod kan fastställas. (BFS 2016:13).


Allmänt råd Vid uppförande av ny byggnad av flerbostadshus och lokaler bör energianvändningen för uppvärmning, komfortkyla, tappvarmvatten och byggnadens fastighetsenergi kunna mätas separat.


För tillbyggnad kan mätning ske genom befintlig byggnads mätsystem. I byggnad som huvudsakligen använder elenergi för uppvärmning, kylning och tappvarmvatten för både hushållsenergi och verksamhetsenergi, bör det vara möjligt att avläsa separat.


Avläsning av energimätning bör göras lätt tillgänglig för abonnenten, i eller i anslutning till byggnaden. (BFS 2020:4)


9:91 Allmänt Byggnader ska vara utformade så att energianvändningen begränsas genom låga värmeförluster, lågt kylbehov, effektiv värme- och kylanvändning och effektiv elanvändning. Regler om ändring av byggnader finns också i avsnitt 1:22.


Kraven på energihushållning ska tillämpas så att de övriga tekniska egenskapskraven kan tillgodoses och så att byggnadens kulturvärden inte skadas och att de arkitektoniska och estetiska värdena kan tas tillvara.


Vid verifiering av kraven i 9:2 ska byggnadens energianvändning fastställas enligt Boverkets föreskrifter och allmänna råd (2016:12) om fastställande av byggnadens energianvändning vid normalt brukande och ett normalår, BEN. (BFS 2016:13).


Allmänt råd För att verifiera kravet på energihushållning kan, om inte de i avsnitt 9:2 angivna kraven på byggnadens primärenergital är uppfyllda, en genomgång behöva göras av vilka åtgärder som kan vidtas för att minska byggnadens energianvändning. Har en energideklaration upprättats i enlighet med lagen (2006:985) om energideklarationer kan det där finnas förslag på åtgärder för att förbättra byggnadens primärenergital. (BFS 2017:5).


Ändring av byggnader får inte medföra att energieffektiviteten försämras, om det inte finns synnerliga skäl. Dock får energieffektiviteten försämras om byggnaden efter ändring ändå uppfyller kraven i avsnitt 9:2–9:6. (BFS 2011:26).


Allmänt råd Synnerliga skäl kan vara när det krävs för att tillgodose andra tekniska egenskapskrav, till exempel en god inomhusmiljö. (BFS 2011:26).


9:911 Samordning av åtgärder Allmänt råd För att tillgodose kravet på energihushållning behöver en samordning ske då flera olika åtgärder samtidigt vidtas i en byggnad.


Efter genomförda åtgärder bör relevanta tekniska system injusteras och driftoptimeras. Till exempel bör man vid fönsterbyte normalt justera in värme- eller ventilationssystem. (BFS 2011:26).


9:92 Klimatskärm Uppfyller byggnaden efter ändring inte de i avsnitt 9:2 angivna kraven på primärenergital, ska vid ändring i klimatskärmen följande U-värden eftersträvas. (BFS 2017:5).


Tabell 9:92 Värmegenomgångskoefficient som ska eftersträvas för enskilda byggnadsdelar Ui [W/m2K]


Ui [W/m2K] Utak 0,13 Uvägg 0,18 Ugolv 0,15 Ufönster 1,2 Uytterdörr 1,2


Allmänt råd Enkla åtgärder för att förbättra byggnadens energieffektivitet kan vara tätning eller komplettering av fönster och dörrar och tilläggsisolering av vindsbjälklag.


Om klimatskärmen tätas, bör uteluftstillförseln säkerställas. Vid tilläggsisolering förändras kondensationspunkten i konstruktionen. Regler om hur detta ska beaktas finns i avsnitt 6:92 respektive 6:95. Yttervägg: Skäl för att medge ett högre U-värde kan vara om t.ex. – endast en del av en yttervägg berörs eller – det medför att användbarheten av en balkong minskar avsevärt. Av tekniska skäl kan det vara olämpligt att tilläggsisolera vissa väggkonstruktioner.


Vid utvändig tilläggsisolering bör det övervägas hur detta påverkar byggnadens karaktär, detaljer såsom dörr- och fönsteromfattningar, samt relationen mellan fasad och takfot respektive sockel. T.ex. kan fönstren behöva flyttas ut för att bibehålla husets karaktär. Vid invändig tilläggsisolering behöver konsekvenserna för byggnadens invändiga kulturvärden klarläggas.


Fönster: Fönstren är ofta av stor betydelse för hur byggnaden upplevs och dess kulturvärden. Skäl för avsteg från kravet på högsta U-värde kan vara om fönstren tillverkats speciellt för att tillgodose byggnadens estetiska värden eller kulturvärden. Ursprungliga fönster bör endast bytas om de kan ersättas av fönster som med avseende på material, proportioner, indelning och profilering är väl anpassade till husets karaktär. Fönster kan också ha så betydande kulturvärden att de inte bör bytas om det inte finns synnerliga skäl. Istället bör andra åtgärder vidtas för att öka värmemotståndet.


Ytterdörr: Dörrar är ofta av stor betydelse för hur byggnaden upplevs och dess kulturvärden. Skäl för avsteg från kravet på högsta U-värde kan vara om dörren har tillverkats för att tillgodose byggnadens estetiska värden eller kulturvärden. Ursprungliga dörrar bör endast bytas om de kan ersättas av sådana som är väl anpassade till husets karaktär. Dörrar kan också ha så betydande kulturvärden att de inte bör bytas om det inte finns synnerliga skäl. De kan t.ex. vara hantverksmässigt utförda eller vara speciellt ritade för en viss byggnad. Istället bör andra åtgärder vidtas för att öka värmemotståndet.


Tak: Om vindsutrymmet inte är avsett att vara uppvärmt kan isoleringen placeras i vindsbjälklaget. Vid tilläggsisolering av vind ska risken för fuktskador beaktas. Regler om detta finns i avsnitt 6. Skäl för avsteg från U-värdeskraven kan vara om inte fuktproblematiken kan hanteras på ett betryggande sätt, eller om kravet påtagligt försämrar användbarheten av vindsutrymmet. (BFS 2011:26).


9:93 Ventilationssystem Luftbehandlingsinstallationer ska utformas, isoleras och vara så täta att energiförluster begränsas. (BFS 2011:26)


Allmänt råd Vid ändringar som förändrar tryckfördelningen i byggnaden t.ex. vid byte av uppvärmningsanordning bör man undersöka möjligheterna att åstadkomma en energieffektiv och ventilationseffektiv lösning genom förändring eller intrimning av ventilationssystemet.


Förslag till energieffektiviseringsåtgärder kan finnas i protokoll från den obligatoriska funktionskontrollen av ventilationssystemet. (BFS 2011:26).


9:94 Värme- och kylinstallationer Värmeinstallationen ska väljas, utformas, isoleras, justeras och trimmas in så att de övriga tekniska egenskapskraven kan tillgodoses på ett energieffektivt sätt. (BFS 2011:26).


Allmänt råd Möjligheterna att åstadkomma en energieffektivisering genom förändring eller intrimning av uppvärmningssystemet bör alltid undersökas. Styr- och reglersystem bör vid behov kompletteras så att reglering av värmetillförseln kan ske med hänsyn till bland annat användningssätt och eventuella värmetillskott. Vid installation, utbyte eller ändring av uppvärmnings- eller kylsystem bör samma nivå beträffande energihushållning som anges i avsnitt 9:5 eftersträvas vad avser värme- och kylproduktion samt styr- och reglersystem. (BFS 2011:26).


Byggnadens behov av komfortkyla ska minimeras. (BFS 2011:26).


Allmänt råd I stället för att installera kylsystem bör man om möjligt välja andra åtgärder som t.ex. solavskärmning och minska de interna värmelasterna genom eleffektiv belysning och utrustning. (BFS 2011:26).


9:95 Effektiv elanvändning Installationer som kräver elenergi såsom ventilation, fast installerad belysning, elvärmare, cirkulationspumpar och motorer ska utformas så att effektbehovet begränsas och energin används effektivt.


Då ändringar i ventilationssystemet görs ska man eftersträva att ventilationssystemet inte överskrider SFP-värden enligt tabell 9:95. Om enbart aggregatet byts ut ska man eftersträva att de i tabellen angivna SFPv-värdena inte överskrids. (BFS 2011:26).


Tabell 9:95 Värden som ska eftersträvas på SFP (Specifik fläkteleffekt för ett ventilationssystem) respektive SFPv (Specifik fläkteleffekt för ett aggregat)


SFP, [kW/(m3 /s)] SFPv [kW/(m3 /s)] Från- och tilluft med värmeåtervinning 1,5 1,5 Från- och tilluft utan värmeåtervinning 1,1 1,1 Från- och tilluft med värmeåtervinning och kyla 1,6 1,6 Frånluft med återvinning 0,75 0,75 Frånluft 0,5 0,5


Allmänt råd För ventilationssystem med varierande luftflöden, mindre luftflöden än 0,2 m3 /s eller drifttider kortare än 800 timmar per år kan högre SFP-värden vara acceptabla.


Vid ändring bör möjligheterna att åstadkomma en effektivare elanvändning genom utbyte eller komplettering av sådana installationer som använder elenergi alltid prövas. Det kan avse ventilation, fast belysning, elvärmare och motorer samt utrustning så som kyl/frys, tvättmaskin och torkutrustning. (BFS 2011:26).


9:96 Mätsystem för energianvändning Byggnadens energianvändning ska om det inte finns synnerliga skäl kontinuerligt kunna följas upp genom ett mätsystem. Mätsystemet ska kunna avläsas så att byggnadens energianvändning för önskad tidsperiod kan beräknas. (BFS 2011:26).


Allmänt råd Uppfyller byggnaden inte motsvarande krav som i avsnitt 9:7 bör man vid ändring av installationer av betydelse för byggnadens energianvändning eftersträva att deras energianvändning kontinuerligt kan följas.


Hur mätning av byggnadens energianvändning kan göras anges i allmänt råd under avsnitt 9:7. (BFS 2016:13)


Takets och fasadernas ursprungliga funktion är att skydda underliggande utrymmen mot regn, snö, sol och annan påverkan som kan komma från utomhusmiljön.


Klimatskyddet är dessa byggnadsdelars väsentligaste funktion men de är även av stort intresse och värde när det gäller den arkitektoniska gestaltningen.


Fasaderna och takets form och kulör ska tillsammans skapa en helhet. Inte minst fasaderna men även taket visar genom sin utformning vad som inryms i byggnaden. Det går ofta att utläsa om byggnaden inrymmer en skola, kontor eller bostäder.


Taket och fasaderna utsätts för stor yttre och inre påverkan vilket måste beaktas vid såväl materialval som utformning.


I detta kapitel behandlas den påverkan som taket och fasaderna utsätts för och på vilket sätt detta kan beaktas vid i första hand projekteringen.


Bild 1:1. Yttertaket och ytterväggarna ska förutom för att ge skydd mot i första hand klimatisk påverkan även ge byggnaderna ett ansikte. Foto: Torbjörn Osterling.


Påverkan på yttertak och fasader sker främst genom: nederbörd vind sol och värme, UV-strålning, temperaturpåverkan, rörelser luftföroreningar mekanisk påverkan alkalisk avrinning Taket kan utsättas för mekanisk påverkan i samband med underhåll och skötsel, till exempel snöskottning och en fasad kan utsättas för åverkan eller skadegörelse.


Påverkan kan även ske inifrån på grund av fukt, främst genom konvektion och kondensation samt även byggfukt.


Utformningen av yttertaket och ytterväggarna ska tillsammans med material och detaljlösningar dimensioneras med hänsyn till de förväntade belastningar som kan uppstå på grund av väder och vind samt även i övrigt de laster som finns i konstruktionen, till exempel egentyngd. Ett låglutande tak kan få nedböjningar som leder till att avvattning inte kan ske som avsetts. Utöver rent tekniska och konstruktiva aspekter måste även utseendemässiga krav beaktas. Material som ska användas måste ha god härdighet med hänsyn till byggnadens livslängd.


Med hänsyn till ökade krav på bland annat energihushållning har såväl yttertaken som ytterväggarna blivit allt mer komplexa. Tidigare kunde i vissa fall alla funktioner klaras i en homogen konstruktion eller i ett skikt. I dag består dessa byggnadsdelar ofta av flera olika skikt men kan också bestå av en mera sammanhållen konstruktion. Detta kan ge komplicerade förhållanden när det gäller inte minst fukt- och värmeisolering. Hänsyn måste också tas till vind- och temperaturvariationer. Temperaturvariationerna kan ge upphov dels till rörelser dels till tryckskillnader som påverkar fuktmekanismerna.


Figur 1:1. Yttertak och ytterväggar utsätts för många olika typer av påverkan. Illustration: Hans Sandqvist, Bildinformation i Älvsjö AB.


Bild 1:2. Tak och fasader ska utföras med material som är härdiga mot förekommande miljöpåverkan samtidigt som de ska kunna underhållas. Foto: Torbjörn Osterling.


Yttertaket och ytterväggarna påverkas av vatten och fukt utifrån, främst genom regn. Smältvatten från snö och is kan via olämpligt eller fel utformade detaljer och otätheter i taktäckningen ledas in i takkonstruktionen och vidare ner i underliggande utrymmen. Detsamma gäller också felaktigt utformade fasader.


För att få en uppfattning om vilka nederbördsmängder ett tak kan utsättas för kan uppgifter fås från SMHI. Nederbördsmängden uttrycks som höjden i mm av det vattenskikt som skulle ha bildats på en plan, horisontal yta.


Nederbördsmängderna varierar både tidsmässigt och geografiskt. Sommaren ger de största nederbördsmängderna medan nederbördstiden är längst i december – januari. Sommartid på eftermiddagen sker de kortvariga intensiva skyfallen. Största årsregnsmängderna inträffar i Sverige på västkusten. Det är också där som de kraftigaste skyfallen sker.


Nederbörden uppvisar lokalt stora variationer, framför allt i bergstrakter men också inom flackare områden. Redan mindre kullar, höjder eller skogspartier kan ge upphov till variationer. Stadsområden ger ökade regnmängder. Vid olika undersökningar har det påvisats ökningar av årsnederbörden med 5 – 10 % i städer jämfört med omgivande landsbygd.


Påverkan av nederbörd blir störst i kombination med blåst. Regndroppar kan föras med vinden in genom otätheter vid takfot, taknock, krön eller anslutningar till högre väggar eller andra detaljer där det finns hål eller springor.


När det både regnar och blåser faller regndropparna snett mot en byggnad. Om vindhastigheten är större än fallhastigheten hos regndropparna innebär det att en vertikal yta kan bli mer ”regnbelastad” än en horisontal yta. Slagregnsmängden är med andra ord beroende av dels nederbördsmängden dels vindhastigheten. Uppgifter om nederbördsmängder per månad och per år och samhörande värden avseende slagregn vid vindriktning från olika väderstreck ges bland annat i ”Klimatdata för Sverige”, Byggforskningens skrift T2:1972 eller ”Fukthandboken”.


Undersökningar och erfarenheter har visat att slagregn är vanligast vid kusten i för vind utsatta lägen och att slagregnet i Syd- och Mellansverige oftast träffar från söder eller sydväst.


I utsatta lägen och under ogynnsamma förutsättningar kan vatten driva uppåt längs ett yttertak även om det har en kraftig lutning. Om det blåser mot skarvar i en taktäckning som inte är täta finns risk för att vatten kan tränga in. Det kan i sin tur innebära att ”taktäckningen” måste bestå av två skikt. Ett exempel på detta är takpannetak. Under takpannorna måste det finnas ett vattenavledande underlagstak eftersom överlappen mellan pannorna inte kan göras täta mot vatten. Vid en fasad av plåt måste behovet av luftning och dränering beaktas.


Den lokala påverkan på en byggnad som slagregnet kan orsaka, ställer särskilda krav på detaljutformningen inte minst detaljer på ett yttertak men även ytterväggen. Mätningar har visat att de största slagregnsmängderna träffar husets takfot och hörn. Gavelfasaderna är dessutom ofta mera utsatta än långfasaderna. Ett långt taksprång kan skydda den underliggande fasaden.


Zon Fri slagregnsmängd, mm ÅrsmedelvärdeHögsta dygnsvärde


Figur 1:2. Olämplig utformning av taket kan leda till att vatten rinner in i huset i stället för bort från huset. Illustration: Hans Sandqvist.


Figur 1:3. Zonindelning för fritt slagregn i utsatt läge. Källa: Fukthandboken.


Figur 1:4. De största slagregns-mängderna träffar takfot och hörn på en byggnad. Illustration: Torbjörn Osterling.


Tabell 1:1. Zonindelning för fritt slagregn i utsatt läge


Uppgifter om nederbördsmängder samt förekomsten av slagregn kan användas för att dimensionera takavvattningssystemet med avseende på såväl dimensioner på stuprör som placering av brunnar och bräddavlopp.


För att yttertaket ska få en god funktion när det gäller skydd mot regn är det viktigt att avvattningssystemet är dimensionerat så att det kan ta hand om de vattenmängder som kan uppträda. Brunnar och avlopp måste vara rätt dimensionerade och placerade. Olämpligt placerade brunnar på låglutande tak medför lätt kvarstående vatten.


I Sverige dimensioneras i regel dagvattensystemen för ett 5-årsregn med 10 minuters varaktighet. Som ett schablonvärde för tak med mindre area än 10 000 m2 brukar också ofta användas en regnintensitet på 0,013 l/sm2 . I SS 824031 finns anvisningar för dimensionering av såväl invändiga som utvändiga stuprör samt hängrännor. I AMA Hus 21 finns också rekommendationer om val av dimensioner av hängrännor och stuprör. Vid invändig takavvattning anges att det inte bör vara mer än 12 m mellan brunnarna samt att varje brunn inte ska avvattna mer än cirka 225 m2 . Med hänsyn till stomsystem och risken för nedböjningar av exempelvis snö och is kan det i vissa fall finnas skäl att ha mindre avstånd än 12 m mellan brunnarna.


Undantagsvis inträffar dock regn som har en intensitet som överstiger angivna värden.


Även om det angivna schablonvärdet är något överdimensionerat är det viktigt att beakta risken för att rännor och rör delvis kan vara igensatta av skräp eller smuts. Vintertid kan det också inträffa att stuprören sätts igen av is.


Vid invändig takavvattning är det viktigt att det finns bräddavlopp vid eventuella stopp i stuprören. Med antagandet enligt schablonintensiteten rekommenderas att bräddavloppet ska kunna svälja minst tre gånger det beräknade flödet.


Om ett tak ansluter till en högre yttervägg är det också viktigt att ta hänsyn till den ökade mängd nederbörd som kan hamna på taket vid slagregn. De anslutande takfallen får genom anslutningen till de högre delarna avbördningsarean ökad motsvarande fasadens höjd och den slagvinkel som regnet kan ha. Detta måste beaktas när flödena till brunnar eller rör ska dimensioneras.


Figur 1:5. Ett långt taksprång kan skydda underliggande fasad. Illustration: Torbjörn Osterling.


Figur 1:6. Vid slagregn mot en vägg ovanför ett tak måste den ökade nederbördsmängden beaktas vid dimensionering av flöden mot brunnar och rör. Ökningen beror av fasadhöjd och slagvinkel. Illustration: Torbjörn Osterling.


Snö kan när den lägger sig på ett tak medföra avsevärda belastningar på yttertakskonstruktionerna.


Eftersom snön är hygroskopisk kan vid blidväder densiteten vara i det närmaste den samma som för vatten. På vissa ställen kan snöfickor uppstå som leder till lastkoncentrationer som måste beaktas vid dimensioneringen av bärverket för taket.


Hur mycket snö som kan samlas på ett tak beror främst på var i landet byggnaden är belägen men även takmaterialet – friktionen – och takutformningen har betydelse.


Snölasten kan beräknas med hjälp av Eurokod SS-EN 1991-1-3 och tillhörande tillämpningsregler (EKS) från Boverket.


Generellt gäller att tak med lutningen 20 – 30° samlar mer snö än tak som lutar mer respektive mindre. Att snön inte fastnar lika lätt på ett brant tak är ganska naturligt. Däremot kan det tyckas konstigare att ett flackare tak skulle få en mindre last. På ett låglutande tak blåser snön av även vid relativt låg vindhastighet, förutsatt att det inte finns höga krön, uppbyggnader och liknande där snöfickor kan bildas. På ett lutande tak finns ofta en läsida där snö samlas. Det innebär också att dimensioneringen av ett tak måste ske för såväl en variabel som en bunden last. Vid flera rader snörasskydd på ett brant tak ökar snömängden.


Eftersom snöflingor har avsevärt lägre fallhastighet än regndroppar kan de hålla sig svävande i luften och följa med luftströmmarna. Därigenom har yrsnö möjlighet att tränga in i en byggnad genom otätheter, springor och ventilationsöppningar.


När snön på taket smälter kan den komma i glidning och skada huvar, stosar, hängrännor med mera. När snö glider av taket kan den också orsaka personskador. Snörasskydd och även snöglidhinder kan förhindra att stora sjok snö faller ner från taket. Infästningarna av dessa anordningarna kan komma att utsättas för avsevärda krafter vid snöras, vilket måste beaktas vid dimensioneringen. Dåliga infästningar kan leda till skador på taktäckning och underliggande konstruktioner.


I SS 831335 finns rekommendationer som kan användas för att beräkna snölastens påverkan på ett snörasskydd. Se också kapitel 7, Snöbelastning.


I vissa fall kan det uppstå is på taket till exempel vid väderomslag eller där det finns kvarstående vatten. Ett islager som utsätts för ytterligare temperatursänkning spricker lätt på grund av sin höga längdutvidgningskoefficient. Om isen är fastfrusen i tätskiktet kan sprickrörelserna leda till att skjuvkrafter i värsta fall sliter sönder tätskiktet. Detta sker dock inte vid taktäckningar med plåt.


Ett problem som kan uppstå i samband med snösmältning är att det bildas istappar vid takfoten. Istapparna kan innebära att takfoten och underliggande fasad utsätts för fuktpåkänningar.


Isbildningen har flera orsaker och istappar kan bildas både på branta tak och på låglutande tak. Snön på taket kan smälta på grund av solstrålning och/eller värmeläckage underifrån. Smältvattnet kan frysa till is – och istappar – vid takfoten som kan vara kallare än taket i övrigt. Avlopp och stuprör kan ligga i skugga vilket innebär att det kan bildas isvallar som leder till att det sker en uppdämning av vatten på taket.


Figur 1:7. En list under taksprånget kan minska risken för att yrsnö tränger in på vinden. Illustration: Torbjörn Osterling.


Bild 1:3. Istappar vid takfot är ett tecken på att det kan finnas värmeläckage. Istapparna kan ramla ner och skada såväl människor som egendom. Foto: Torbjörn Osterling.


Figur 1:8. Istappar vid takfot bildas på branta tak på den sidan som vetter mot solen, i synnerhet om takavvattningen ligger i skugga. På låglutande tak kan istappar även bildas på skuggsidan.


Istappar som bildas på grund av solstrålning sker vanligast på våren men också vid andra tillfällen till exempel vid kraftiga väderomslag och blidväder under vintern.


Istappar som bildas på grund av värmeläckage inifrån sker först när snötäcket blivit så tjockt att det bildar ett isolerande lager på taket. Smältpunkten flyttas då upp i snön och smältning kan ske.


Orsaker till värmeläckage kan vara för dålig värmeisolering men även bero på bristfällig ventilation samt otätheter som innebär att varm luft inifrån läcker ut


System för takavvattningen, takfoten samt takets värmeisolering och typ av ventilation är faktorer som måste beaktas för att undvika skadlig isbildning på ett tak.


Som en allmän rekommendation gäller: Branta och kalla tak kan ha utvändiga kalla avlopp Varma tak, takterrasser och liknande ska ha varma avlopp Flacka tak – såväl varma som kalla – bör ha varma avlopp. Det är inte alltid lätt att dra en exakt gräns mellan vilka tak som kan betraktas som kalla respektive varma och det finns även mellankonstruktioner som innebär att det i varje enskilt fall krävs en bedömning av vad som är den fukttekniskt bästa lösningen.


Många gånger används en värmekabel i rännan och/eller stupröret som en lösning på problemet. Det är viktigt att klarlägga orsakerna till isbildningen och först därefter vidta åtgärder. Om det finns stort värmeläckage upp till vinden är det viktigare att förbättra tätningen i vindsbjälklaget samt förbättra isoleringen än att lägga en värmekabel i rännan.


Hagel är en form av nederbörd som sällan leder till några problem i Sverige. Stora hagelkorn kan vid en kraftig hagelskur leda till att intrycksmärken bildas i en plåt. Det är dock inte möjligt att förutse eller uppskatta denna risk och därigenom ta hänsyn till detta vid val av material eller utformningen av ett tak eller en fasad.


Bild 1:4. Isbildning vid takfot kan till viss del förhindras med värmekabel men det är viktigt att i första hand utforma taket på ett sådant sätt att inte is bildas. Foto: Torbjörn Osterling.


Påkänningar på grund av vind hör till de mest frekventa belastningarna på ett yttertak eller en fasad. påverkningarna varierar med hänsyn till bland annat byggnadens: utformning. Höjd. placering i landet. placering i terrängen. Kännedom om vindbelastningarna krävs för dimensionering av infästningar av taktäckningar och fasadbeklädnader.


Vind som blåser mot en byggnad förorsakar ett övertryck på lovartssidan och ett undertryck på byggnadens övriga sidor. Om vinden blåser rakt mot byggnaden uppstår det högsta övertrycket på lovartssidans mittparti och lägre tryck längre ut mot hörnen. På läsidan uppstår de största undertrycken vid fasadens hörn och övre del. Olika anblåsningsriktningar, turbulens, byggnadens geometriska utformning och omgivningens topografi kan förändra tryckfördelningen.


I kapitel 7 ”Infästning av plåt i olika underlag” redovisas närmare på vilket sätt vindlasten kan bestämmas samt hur detta påverkar infästningarna av plåt på ett tak eller en fasad. Viktiga hjälpmedel är också SS-EN 1991-1-3 och SS-EN 1991-1-4.


Taktäckningar och väggbeklädnader av plåt medför inte att risken för blixtnedslag ökar.


Tvärtom kan plåtens förmåga att leda elektricitet utnyttjas i en byggnads åskskyddsanläggning. Plåtens åskskyddande förmåga har studerats vid Institutet för högspänningsforskning i Uppsala. För utformningen av en åskskyddsanläggning finns särskilda regler och plåttillverkarna har också särskilda anvisningar för hur plåt får och kan användas som tak- och nedledarsystem.


Blixtfrekvensen som anger antalet blixtar mot mark per 100 km2 redovisas i olika sammanhang. I Sverige är sannolikheten för att en byggnad ska träffas av en blixt låg. Inverkande faktorer är förutom blixtfrekvensen, byggnadens och omgivningens utformning. I tabell 1:2 redovisas den sannolika tiden mellan två blixtnedslag i en och samma byggnad.


Blixtarnas urladdning kan medföra olika typer av skador. Om blixturladdningen träffar en metalledare kan så mycket värme utvecklas att metallen smälter. Vid inslagspunkten kan det vid tunn plåt brännas hål.


Profilerad plåt kan användas som takledare och uppfångare om överlappen skarvas utan tätningsband. Prov på aluminiumplåt som tätats med tätningsfett har visat sig fungera utan att det uppstår gnistbildning i överlappen. Trapetsprofilerad plåt på vägg kan på motsvarande sätt fungera som nedledare. Som allmän rekommendation anges att avståndet mellan tak och mark – där nedledaren sammankopplas med jordledaren – inte bör överstiga 20 m. Plåttjockleken bör vara minst 0,6 mm.


Falsad och sömsvetsad plåt kan också användas som uppfångare och takledarsystem. Falserna utgör uppfångare och det har erfarenhetsmässigt visat sig att gnistbildningen i falserna är ringa. Vid sömsvetsad rostfri stålplåt har gnistbildning inte kunnat påvisas.


Med hänsyn till att taktäckningarna görs av tunn plåt är det viktigt att kontrollera taktäckningen efter ett blixtnedslag eftersom det kan ha skett en genombränning av plåten.


Tabell 1:2. Den sannolika tiden (t) mellan två blixtnedslag i en och samma byggnad med hänsyn tagen till byggnadens höjd (h) och byggnadsarea (A) Träffytan är beräknad för en blixtström I = 25 kA. Källa: Elinstallatören 2 och 4/1978.


Ett tak eller en fasad kan utsättas för stora temperaturväxlingar vilket ger upphov till spänningar och rörelser


Höga temperaturer kan också påskynda nedbrytningen av ett material och i första hand då organiska färger och beläggningar.


Temperaturväxlingarna kan variera dels under året dels under ett enskilt dygn. I första hand taket och i viss mån fasaden måste utformas med tanke på att det kan vara skillnad i temperatur mellan ytteryta och underliggande konstruktion. Temperaturen på utsidan beror på flera olika faktorer, främst lufttemperatur, solinstrålningens intensitet, vindhastighet, värmekapacitet och värmemotstånd hos taket respektive väggen samt ytans förmåga att absorbera och avleda värmen.


I kapitel 8 ”Rörelser och rörelsefogar” redovisas ingående vilka temperaturskillnader som kan uppstå på en plåtyta samt hur detta ska beaktas. I kapitel 13 ”Målning” finns vidare information om på vilket sätt höga temperaturer påverkar ett färgskikt.


UV-strålningen ingår som en del i solens strålningsspektrum och utgör 1 – 7 % av den totala strålningsintensiteten.


Förhållanden i atmosfären, till exempel vattenånga, luftföroreningar och ozonhalt, kan påverka strålningsintensiteten.


UV-strålningen påverkar färger och beläggningar på plåt som får glansförlust, förlorar färgintensitet, förändrar kulör med mera. UV-strålningen är den åldrande faktor som, ofta i kombination med andra klimatfaktorer och luftföroreningar har den största betydelsen för nedbrytningen av organiska material.


Genom olika tillsatser av UV-stabilisatorer kan en högre UV-härdighet erhållas. Den kortvågiga UV-strålningen kan bryta ner flera av de vanliga förbindningarna som förekommer i polymerer och problemet är väl beskriven i facklitteraturen på detta område. De förändringar som sker med beläggningar på plåt är i huvudsak av estetisk karaktär men nedbrytningen kan på sikt leda till pigmentförlust. Detta i sin tur leder till att beläggningen bryts ned och så småningom kan metallytan exponeras.


Höga temperaturer som är en naturlig följd av solinstrålning innebär att nedbrytningsreaktionerna hos en färg eller beläggning ökar. Konsekvenserna av detta är att beläggningar som exponeras mot söder och väster utsätts för snabbare nedbrytning än de som exponeras mot öster och norr.


Uppgifter om antal soltimmar på en viss ort kan erhållas av SMHI. Uppgifter finns även i ”Klimatdata för Sverige”, Byggforskningens skrift T2:1972.


I kapitel 3 ”Plåtmaterial i kretsloppet” samt kapitel 13 ”Målning” behandlas även nedbrytning av färger och beläggningar. Vidare redovisas i dessa kapitel ingående vilka typer av stabilisatorer som används i färgbeläggningar samt hur dessa har förändrats av inte minst miljöskäl.


Bild 1:5. Kulörförändringar på färger och beläggningar beror till stor del på UVstrålning. På detta tak har det legat en stege som skymt solen. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 1:6. Kraftigt nerbruten Plastisol i förstoring. Nedbrytningen beror till stor del på UVstrålningen.


Figur 1:9. Schematisk skiss av nedbrytningsförloppet hos ett färgskikt. Källa: BFR Rapport R14:1977.


Avrinning från exempelvis paneler av vissa ädelträsorter är alkalisk och kan påverka zink- eller aluminiumzink-metalliserad stålplåt, zink, aluminium samt metallicbeläggning. Den alkaliska avrinningen kan svärta dessa metaller och metallicskikt. De ädelträsorter som kan påverka metallytorna och färgbelagd metallicyta är: Ek Äkta kastanj Björk Douglasgran Ångad europeisk bok Okoume eller gaboon Röd ceder Teak


Ämnen och då främst ”föroreningar” i luft och vatten – nederbörd – kan på olika sätt påverka en fasadbeklädnad eller en taktäckning.


I dessa sammanhang används ofta begreppet ”aggressiv miljö” för att ange graden av den påverkan som kan uppstå. När det gäller beläggningar och metaller kan dessa brytas ner, korrodera eller på annat sätt lösas upp eller lakas ur av till exempel svaveldioxid, klorider och sulfater.


Även andra typer av föroreningar som fågelträck, fuktsamlande smuts och alger kan innebära att en beläggning eller en metall kan angripas.


För att klassificera olika klimatfaktorers påverkan inte minst för uppkomsten av korrosion på stål används en indelning i korrosivitetsklasser enligt SS-EN ISO 12944- 2. Se tabell 1:3.


Klasserna för atmosfärens korrosivitet betecknas enligt SS-EN ISO 12944-2 med klasserna C1, C2, C3, C4, C5-I och C5-M. C5-I avser industriell miljö och C5-M avser marin miljö. I tabell 1:3 redovisas även exempel på miljöer som anses typiska för respektive korrosivitetsklass.


Generellt gäller att för taktäckningar och väggbeklädnader är det klasserna C2 – C5 som kan vara aktuella.


Det är värt att notera att indelningen i korrosivitetsklasser i huvudsak görs för att bedöma behovet av rostskydd på en stålkonstruktion men används även som grund för val av korrosionsskydd på plåt. Allmänt gäller att korrosivitetsklasserna relativt väl anses stämma med korrosionshastigheten på zink och stål förorsakade av främst svaveldioxidföroreningar och klorider.


För nedbrytning och förändring av färgskikt och beläggningar inverkar andra faktorer som inte inryms i ovanstående klassificering. Ett exempel på detta är UV-strålningen. En annan parameter är våttiden, det vill säga den tid under vilken en yta är fuktig. Sot och damm som fastnar på en plåtyta kan innebära att fukt binds under en längre tid än vad som är fallet för en icke smutsad yta. De lokala variationerna kan således vara betydligt mera avgörande än vad som framgår av den relativt grova indelning som korrosivitetsklasserna innebär.


I kapitel 2 ”Plåtmaterial, egenskaper”, redovisas på vilket sätt olika metaller korroderar. Korrosion och luftföroreningar behandlas även i kapitel 3 ”Plåtmaterial i kretsloppet”.


I kapitel 7 ”Infästning av plåt i olika underlag” finns även kommentarer angående korrosivitetsklasserna enligt SS-EN ISO 12944-2


De polymerer som används i färgbeläggningar på plåt är vanligen resistenta mot angrepp av mikroorganismer. Vissa typer av pigment eller mjukgörare kan dock bli utsatta för biologiskt angrepp. Detta leder till försprödning eller missfärgning av färgen eller beläggningen. Det är dock svårt att avgöra om nedbrytningen sker genom ”naturlig” åldring eller genom angrepp av mikroorganismer. Det senare måste anses vara sällan förekommande och därför inte av någon avgörande betydelse för en färgbeläggnings härdighet på ett tak eller en fasad.


Bild 1:7. Om inte ränndalen görs ren från skräp är risken stor att det snabbt börjar växa både växter och svampar. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 1:8. Fågelträck påskyndar nedbrytning av färg och beläggning på plåten. Stora mängder kan också leda till att metallen korroderar. Dessutom kan ansamlingen av fåglar vara sådan att det även är ett hygieniskt problem. Foto: Torbjörn Osterling


Bild 1:9. På det här taket kan det vara svårt att komma upp under den tid som äggen ruvas. Foto: Torbjörn Osterling.


Alger och svampar kan växa på såväl fasadbeklädnader som taktäckningar. Algerna hämtar näring från damm, smuts eller andra avlagringar som kan finnas på plåten


Generellt gäller att svamp- och algpåväxt är sällan förekommande. När det förekommer beror det oftast på eftersatt underhåll.


Fågelträck kan lokalt leda till att korrosionen och/eller nedbrytningen påskyndas. Där det är stora problem med fåglar bör därför åtgärder vidtas för att begränsa problemen. Detta kan antingen göras med skydd av olika slag som gör det svårt för fåglarna att landa. Det finns också särskilda produkter som kan läggas ut på bleck, lister och liknande som inverkar avskräckande på fåglarna.


Tabell 1:3. Korrosivitetsklasser enligt SS-EN ISO 12944-2.


Bild 1:10. Spända pianotrådar i en fönsternisch kan vara ett effektivt sätt att undvika duvslag på fönsterblecket eller i nischen. Det finns även band med uppstående pinnar eller taggar som fungerar på motsvarande sätt som pianotråden. Fåglarna får svårt att landa. Foto: Torbjörn Osterling.


Under de senaste åren har i olika sammanhang uppmärksammats problem med omvänd ångtransport i ytterväggar.


Detta har företrädesvis noterats vid skalmurar som utsatts för slagregn och därefter värmts upp av starkt solsken. Detta har gett fuktsamling på ångspärrens utsida, något som i sin tur förorsakat fukt- och mögelskador i ytterväggen.


Motsvarande fenomen kan även uppstå i yttertak över ishallar som är i bruk under sommaren. Inne i hallen och uppe vid hallens tak är det sådana temperaturförhållanden att kondens kan falla ut på ång-/lufttätningen beroende på typ av tak, isolering och detaljutförande.


En fasad kan utsättas för mekanisk påverkan genom till exempel vandalisering eller påkörning. Ett yttertak kan skadas vid skötsel och underhåll om detta sker på ett olämpligt sätt.


Vissa tak måste skottas för att undvika att snö rasar av taket och skadar personer eller egendom.


När taket är täckt med plåt är det viktigt att snöskottningen sker på rätt sätt dels från arbetsmiljösynpunkt dels med tanke på risken för att takmaterialet kan skadas. Det kan vara svårt att helt komma ifrån att det blir repor vid snöskottning. Vid kommande underhåll är det därför väsentligt att bättringsmåla dessa skador i färgen eller beläggningen. I kapitel 13 ”Målning”, finns förslag på lämpliga metoder för underhållsmålning av plåt.


Ett tak kan också utsättas för mekaniska påkänningar i form av gångtrafik. Antenner, räcken med mera som sätts upp i efterhand monteras inte sällan på ett sådant sätt att tätskiktet skadas. Om det finns installationer eller utrustningar på ett tak som kräver regelbunden tillsyn ska man redan när taket projekteras se till att det byggs lämpliga gångbryggor och/eller landgångar som kan användas för gångtrafik.


Figur 1:10. Sköter Du taket på samma sätt som bilen? Illustration: Hans Sandqvist, Bildinformation i Älvsjö AB.


Fasader kan bli utsatta för vandalisering. En plåtbeklädnad kan relativt lätt bucklas eller på annat sätt skadas om det inte finns ett stumt och heltäckande underlag bakom plåten


För att undvika dessa i många fall helt onödiga skador bör det övervägas om det finns något lämpligt sätt på vilket fasaden kan skyddas. I utsatta lägen kan den nedersta delen av fasaden utföras med en sockel som inte lika lätt kan skadas. Med hänsyn till miljö och omgivning kan naturligtvis åtgärderna variera. En fasad på en skola är mera utsatt än en fasad på ett bostadshus.


En annan typ av åverkan som kan ske är ”olämpligt” underhåll. Fel rengöringsmetod eller ett felaktigt rengöringsmedel kan medföra att plåten repas eller att färg, ytbeläggning eller någon annan ytbehandling skadas. Det är därför viktigt att ta del av de underhållsinstruktioner som alla plåttillverkare har och som ska ingå i skötselinstruktionen för byggnaden.


I anslutning till portar, garageinfarter, lastkajer, ramper och liknade finns stor risk att fasaden kan skadas genom påkörning av fordon.


Även en cykel som ställs mot en fasad kan ge mindre skador. Vid dessa ”utsatta” delar av fasaden är det nödvändigt att sätta upp påkörningskydd eller helt avstå från material som kan tryckas in eller skadas på annat sätt.


Bild 1:10. Vid utsatta lägen är det nödvändigt att skydda fasaden med påkörningskydd. Foto: Torbjörn Osterling.


Yttertaket och ytterväggen kan utsättas för påverkan inifrån och då främst på grund av fukt


Fukten i inomhusluften strävar mot en utjämning med utomhusluften. Detta kan ske genom diffusion eller konvektion. För diffusionen gäller att det är skillnaden mellan ånghalten utomhus och inomhus som är orsaken. Vid konvektion är det lufttrycks- och temperaturskillnader som är drivkraften. För en fasadbeklädnad eller taktäckning av plåt kan fukten inifrån leda till att plåten angrips på baksidan om konstruktionen är olämplig. Korrosion på undersidan av en plåt kan under ogynnsamma förhållanden gå snabbare än den som kan ske på utsidan av plåten. Kondens som fäller ut på baksidan av en plåt kan också orsaka andra skador genom att kondensatet kan droppa ner i takkonstruktionen eller rinna in i väggen.


Luftfukt inomhus förekommer i ångform och kommer från verksamheter (tvätt, dusch) och människor (andning).


Skillnader i ånghalt i olika delar av en konstruktion är avgörande för i vilken riktning ångtransporten sker. Ångtransporten sker från en högre till en lägre ånghalt.


Ånghalten som betecknas v (g/m3) är ett mått på den mängd vattenånga som finns i luften. Detta gäller även luft i olika materials porer.


Den största mängd vattenånga som luften kan innehålla vid en viss temperatur kallas mättnadsånghalt, betecknas vs (g/m3).


Relativa fuktigheten (RF) används som uttryck för ett aktuellt fukttillstånd. RF är kvoten av ånghalten (v) och mättnadsånghalten (vs) vid aktuell temperatur


Med hjälp av RF och temperatur kan risken för fuktangrepp på grund av kondensation bedömas.


Kondens uppstår när ånghalten är lika med eller överstiger mättnadsånghalten vid aktuell temperatur.


RF är 65 % och temperaturen 20 °C. Hur mycket vattenånga finns i luften? Vid vilken temperatur föreligger risk för kondens? Ur föregående tabell kan vi se att vs = 17.28 g/m3 RF = = 11.23 g/m3


Med hjälp av tabellverk för mättnadsånghalt kan konstateras att kondensrisk uppstår vid lägre temperaturer än 12.8 °C.


Figur 1:11. Samband mellan mättnadsånghalt och temperatur. Källa: Fukthandboken


Figur 1:12. Samband mellan temperatur, ånghalt och relativ fuktighet. Källa: Fukthandboken.


Figur 1:13. Samband mellan temperatur, ånghalt och relativ fuktighet. Källa: Fukthandboken.


I utomhusluften varierar ånghalten över året. På vintern kan den vara 2 – 4 g/m3. Sommartid, när avdunstningen är stor, kan ånghalten uppgå till 7 – 10 g/m3. Temperaturvariationerna över året ger effekten att RF är lägre på sommaren än på vintern. I beräkningssammanhang antas att RF är 85 % på vintern och 70 % på sommaren.


Fukttillskott i inneluften kommer från människor, tvätt, matlagning, dusch mm.


Fukttillskottet beror på vårt beteende och våra vanor inomhus men också på ventilationen. Vid mätning och beräkning av skillnad i ånghalt ute och inne brukar skillnaden, det vill säga fukttillskottet, normalt vara 2 – 4 g/m3.


I en takkonstruktion kan kondensation ske inne i konstruktionen eller som ytkondens på takets insida.


Eftersom det är skillnaden mellan ånghalterna som är drivkraften för diffusionen går det att beräkningsmässigt bestämma om det föreligger risk för kondens inne i en takkonstruktion. Diffusionsriktningen i ett färdigt hus – då byggfukten torkat – är normalt inifrån och ut.


Ånga som är på väg ut genom ett tak kyls och kan nå den temperatur då mättnadsånghalten uppnås. Vatten som då fälls ut kan ge fukt- och mögelangrepp.


Det vanligaste sättet att förhindra skadlig diffusion genom yttertaket är att ånggenomgångsmotståndet hos de olika materialen är större på insidan än mot utsidan.


Ånggenomgångsmotståndet anger hur stort motstånd mot ångtransport ett materialskikt har. Uppgifter om ånggenomgångsmotståndet för olika material kan bland annat hämtas ur ”Fukthandboken”.


En begränsad kondensation inne i en yttervägg kan tillåtas under förutsättning att kondensatet kan avledas/dräneras bort eller om fukten kan magasineras för att avdunsta när temperatur och fuktförhållanden ändras. Detsamma gäller även på undersidan av ett yttertak.


Risken för kondens kan kontrolleras genom en beräkning av ånghaltsfördelningen genom ytterväggen. Uppgifter om hur en sådan beräkning kan göras finns bland annat i ”Fukthandboken”.


I ett yttertak kan kondens inträffa trots att såväl tätskikt som lufttätning är täta.


Orsaken till detta är att ytan kan få en temperatur som är lägre än mättnadstemperaturen för den omgivande luften. Avgörande för om ytkondens kan inträffa är temperaturen och luftens ånghalt.


Daggpunkten är den lägsta temperatur som fuktig luft kan anta utan att fukt fälls ut i form av kondens.


I vissa fall kan takytans temperatur bli upp till 10° lägre än lufttemperaturen. Om kondens uppstår under flera kalla nätter i rad utan att det blir varmt på dagarna kan det leda till att ett relativt tjockt lager is bildas. När det sedan blir varmare smälter isen som kan ge stora vattenmängder trots att yttertaket till synes kan vara felfritt.


Ytkondens på insidan av yttertaket kan även uppstå då det ligger snö på taket samtidigt som det är varmt ute.


Problem med ytkondens inträffar mest på plåt som inte ligger på ett vattenavledande underlag eftersom det inte finns något material på undersidan som kan absorbera fukten under en tid. En underlagsspont kan tillfälligt ta upp viss mängd fukt som sedan kan avdunsta när fuktförhållandena blir annorlunda. I kapitel 6 ”Underlag för plåt” behandlas bland annat på vilket sätt en trapetsprofilerad plåt kan förses med kondensbeläggning.


Kriteriet för att ytkondensation på insidan av ett yttertak inte ska inträffa kan sättas som: Ts > Tsat i där Ts = yttemperatur Tsat i = daggpunkt för aktuell fuktig inomhusluft


Bild 1:11. Kondens på undersidan av en taktäckning beror ofta på konvektion genom att fuktig varm luft tränger igenom från insidan av konstruktionen. Foto: Torbjörn Ostreling.


Figur 1:14. Vid en kall vinternatt kan yttertaket bli kallare än den omgivande luften. Fukten om finns i luften inne på vinden kan kondensera på takets insida och ge både vattendropp och isbildning. Illustration: Torbjörn Osterling.


Figur 1:15. Kondens kan uppstå när taket fortfarande är kallt men luften är varm. Illustration: Torbjörn Osterling.


Vattenånga kan förutom genom diffusion även transporteras med luftrörelser, konvektion.


Det är normalt en mindre del vattenånga som diffunderar upp genom taket och den orsakar sällan så stora problem som konvektionen.


Konvektionen drivs av de lufttrycksskillnader som uppstår av temperaturskillnader och vindpåkänningar samt ventilationssystemen. Rörelsen går från högt till lågt lufttryck. När konvektionen går från ett varmt till ett kallt utrymme finns risk för kondens när den varma och fuktiga luften kyls ner.


Luftströmmar genom ett tak eller en yttervägg kan uppstå vid otäta byggnadsdelar, hål och olika typer av genomföringar. Dessutom finns i regel ett övertryck inomhus i husets övre delar som ökar risken för fuktkonvektion i första hand genom yttertaket. Övertrycket kan förstärkas genom dåligt injusterade ventilationssystem samt vindpåverkan på huset. I byggnader med hög fuktbelastning inomhus ökar naturligtvis risken för att varm fuktig luft ska tränga upp genom taket.


Att beräkningsmässigt fastställa hur stort luftflödet blir genom ett yttertak eller en yttervägg på grund av konvektion är relativt svårt men går att göra med de teorier som tillämpas inom strömningsläran. Eftersom den drivande faktorn bakom konvektionen är skillnader i tryck är det också flera faktorer som kan variera och samverka med varandra vilket måste beaktas vid en fuktberäkning.


Det går dock att med förenklade metoder beräkna – och visa – att det lokalt vid otätheter kan tränga igenom stora fuktmängder i jämförelse med vad som kan ske genom material eller diffusion. En slutsats man kan dra av detta är att det enda och bästa sättet att förhindra konvektion upp genom ett yttertak eller ut genom en yttervägg är att se till att det finns en lufttät konstruktion på insidan av taket respektive väggen.


Sammanfattningsvis beträffande konvektion genom material gäller att det vid lufttäta material – trä, betong ed – sker genom springor och hål medan det vid öppna material – till exempel mineralull kan förekomma dels i materialet dels genom springor och hål.


Figur 1:16. Vindpåverkan på ett hus med tryck på lovartsidan och sug på övriga sidor. Vindpåverkan liksom dåligt injusterade ventilationssystem samt övertryck inomhus är bland annat faktorer som påverkar risken för konvektion. Illustration: Torbjörn Osterling


Figur 1:17. Vid otätheter i vindsbjälklag eller en homogen takkonstruktion kan konvektion leda till att varm fuktig luft tränger upp genom konstruktionen och kondenserar på undersidan av yttertaket. Illustration: Torbjörn Osterling.


Figur 1:18. Relativ jämförelse mellan fuktflöden genom material respektive springor samt genom diffusion. Illustration: Torbjörn Osterling.


Byggfukt är det överskott av vatten som finns i material vid tillverkning eller leverans och den fukt som tillkommer under byggnadstiden – till exempel i betong eller genom nederbörd – och som ska torka ut innan fuktinnehållet i byggnaden är i jämvikt med omgivningen.


Byggfukt som finns i olika byggnadsdelar måste ges tillfälle att torka ut innan täta ytskikt monteras.


Betong och lättbetong är exempel på material som innehåller mycket bygg-fukt och som i ett bjälklag eller en stomme behöver lång tid för att torka ut.


Genom att välja material med små vattenmängder samt använda väderskydd under byggnadstiden kan byggfukten minskas.


Plastfilm, tjocka färgskikt, plastbeklädnader och andra täta skikt ska inte monteras förrän fukttillståndet ligger under den gräns där inte materialet påverkas. Täta skikt kan också förhindra uttorkning


Byggfukten måste kunna torka ut åtminstone åt ett håll. Torktiden fördubblas dock vid ensidig torkning jämfört med tvåsidig.


Uttorkningen av byggfukt kan ta lång tid och är olika för olika material.


Torktiden beror av: material konstruktion omgivande miljö Vindsbjälklag av betong eller lättbetong måste normalt hindras från att torkas ut på ett sådant sätt att byggfukten går upp i takisoleringen. Detta görs normalt genom att lägga en polyetenfilm på överytan, vilket då också för med sig att all uttorkning kommer att ske nedåt. Ytmaterial på insidan måste då väljas med hänsyn till detta för att betongen eller lättbetongen ska få möjlighet att torka ut.


För vissa typer av takkonstruktioner måste fuktmekaniken för inbyggd fukt beaktas eftersom det kan uppstå situationer då det inte finns möjligheter för uttorkning. Dessutom kan inbyggd fukt vandra mellan in- och utsida på en konstruktion beroende på årstid, vilket kan orsaka skador.


För en 150 mm tjock betongvägg med utanpåliggande isolering och skalmur kan det ta upp till 10 – 15 månader innan jämviktstillstånd uppnås. För ytterväggar i brukstillstånd går det att förutsätta 40 – 85 % RF beroende på årstid och närhet till insida respektive utsida. Bakom en fasadbeklädnad av plåt kan det i vissa fall vara 100 % RF.


Med ett materials fuktkänslighet menas hur det på olika sätt kan påverkas av fukt. Materialtillverkare anger ofta kritiskt RF för sina material.


För yttertak och fasader är det främst trä- och träbaserade material i underlaget eller bärverket som vid hög RF kan påverkas. För ett och samma material kan det finnas olika kritiska fukttillstånd. Vid trä är gränsen för mögel drygt 70 % och cirka 60 % RF är gränsen för acceptabel svällning.


Figur 1:19. Byggfukt kan ge risk för kondens vid uttorkning. Illustration: Torbjörn Osterling.


Tabell 1:5. Risk för tillväxt av röt- och mögelsvampar i trä. Temperatur över + 5°C.


Vid användning av plåt på tak och fasader är det nödvändigt att ta hänsyn till de påverkningar som dessa byggnadsdelar kan utsättas för.


Yttre påverkan av till exempel regn eller snö kan vid olämplig utformning av taket och/eller fasaden leda till fuktskador. Den yttre miljön är också en viktig parameter för val av material med hänsyn till livslängd och förväntat underhåll.


Yttertak eller fasader med täckningar respektive beklädnader med plåt, vare sig den är plan eller profilerad, har förutsättningar att fungera under lång tid. Beroende på estetiska önskemål samt läge och yttre miljö finns flera material som vart och ett eller i kombination med varandra kan användas. Plåt är ett hållbart material som är lätt att underhålla och som dessutom är kretsloppsvänligt genom att metallen kan återanvändas till i det närmaste 100 %.


Tak och fasader är de byggnadsdelar som utsätts för de flesta och mest skiftande påkänningarna.


Klimatskyddet är takets och fasadens väsentligaste funktion. De ska skydda byggnaden och dess innehåll från sol, vind och nederbörd. Isoleringen i tak och väggar ska hindra värmeavgång vid kallt uteklimat och i vissa fall även skydda mot för höga temperaturer.


Påverkan på tak- och fasadmaterial sker främst genom: nederbörd vind sol och värme, UV-strålning, temperaturpåverkan, rörelser luftföroreningar mekanisk påverkan Påverkan kan även ske inifrån på grund av fukt, främst genom konvektiva luftrörelser som leder till kondensation samt även byggfukt.


Taket kan utsättas för mekanisk påverkan i samband med underhåll och skötsel. En fasad kan också utsättas för mekaniska skador i form av åverkan.


Utformningen av taket och fasaden tillsammans med material och detaljlösningar måste dimensioneras med hänsyn till de belastningar som kan uppstå på grund av klimatiska förhållanden även i övriga uppträdande laster.


De synliga resultaten av denna påverkan på olika plåtmaterial är i huvudsak korrosion, och på belagda ytor kulörnedsättning och glansförändringar. De faktorer som påverkar uppkomsten av korrosion är lika för alla material, men deras betydelse varierar.


Färger (organiska material) bryts ner huvudsakligen av UV-strålning, höga temperaturer (sol), fukt (lång våttid) och luftföroreningar.


Påverkan på tak och fasader behandlas närmare i kapitel 1, ”Påverkan på tak och fasader”. Korrosion behandlas även i kapitel 3, ”Plåtmaterial i kretsloppet”.


Plåt som byggnadsmaterial har gamla traditioner. Exempel på utföranden från 1500- och 1600-talen förekommer, men det var under 1800- och 1900-talen som plåt blev ett allmänt förekommande material främst då som takmaterial, men även som beklädnadsmaterial på fasader. Från början användes plåt för att materialet ansågs exklusivt.


Mansardtaket som blev populärt under senare delen av 1700-talet innebar en ökad användning av plåt. Utvecklingen mot låglutande tak innebar att plåt av rent tekniska skäl – täthet mot vatten – valdes som takmaterial. I städerna bidrog kraven på obrännbar taktäckning att plåt lades på taken.


Plåten har spelat en stor historisk roll genom att många betydelsefulla byggnader beklätts med plåt, i första hand med kopparplåt som med sin patinerade yta i många städer i Europa dominerar stadsbilden.


1900-talets första hälft innebar stora förändringar på plåtvalsningens område. Stordrift och massproduktion ställde nya krav. Den kontinuerliga bandvalsningen i varmt tillstånd infördes. Den manuella hanteringen av materialet ersattes med automatiska processer. I Sverige började automatiska produktionslinjer att användas omkring år 1940.


Bild 2:1. Tak och fasader utsätts för stora påverkningar av utomhusklimat och miljö vilket ställer krav på material med goda egenskaper. Plåt är ett material som är väl lämpat för användning som såväl taktäckning som fasadbeklädnad. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 2:2. Plåt som takoch fasadmaterial ger stora möjligheter till varierad utformning. I förgrunden ett tak med färgbelagd förzinkad stålplåt och i bakgrunden sömsvetsad rostfri stålplåt som både fasadbeklädnad och taktäckning. Foto: Torbjörn Osterling


I dag har den högt automatiserade bandvalsningen helt ersatt de äldre plåtvalsningsmetoderna. Plåt tillverkas av olika material i flera kvaliteter anpassade till användningsområde och monteringsmetod. En plåt som ska falsas ska till exempel vara mjuk och följsam medan en plåt som ska användas för kassetter eller paneler bör vara mera styv.


Bandvalsad industriellt färgbelagd plåt är också utgångsmaterial för den profilerade plåten som har blivit ett av de mest använda plåtmaterialen under de senaste tjugo åren. Trapetsprofilerad plåt kan göras av olika kvaliteter med hänsyn till profiltyp och krav på bärighet. Plåttakpannor har blivit ett komplement till takpannor av tegel och betong på inte minst enbostadshus.


Bandvalsad plåt har påverkat utvecklingen inom det traditionella byggnadsplåtslageriet. Nya arbetsmetoder och hjälpmedel har utvecklats för såväl plåtbearbetning som montering. I kapitel 9 ”Bearbetning och formning” redovisas olika typer av hjälpmedel som används vid bland annat falsning och formning av plåt.


De för plåtbeklädnad vanligaste metallerna är: stål med en beläggning av zink stål med en beläggning av aluminium-zink aluminium rostfritt stål koppar titanzink Bly används även i viss utsträckning vid renovering av kulturhistoriska byggnader där det redan finns blyplåt. Övrig användning av blyplåt bör begränsas av miljöskäl. Blyarbete är kringgärdat med rigorösa säkerhets- och hygienregler. (AFS 2005:6)


Mässing/Tombak liksom emaljerad stålplåt används enbart till kassetter.


Stålplåt och aluminiumplåt kan färgbeläggas industriellt. Rostfri stålplåt färgbeläggs industriellt för särskilda ändamål. Titanzinkplåt, kopparplåt och rostfri stålplåt kan erhållas med olika ytbehandlingar.


Plåt tillverkas och levereras i varierande storlek och utförande, i huvudsak i följande former: plan plåt profilerad plåt kassetter/paneler Plan plåt – används för falsade skiv- eller bandtäckningar respektive beklädnader samt för utföranden av detaljer, lister, beslagning av krön och liknande. Plan plåt levereras som formatplåt eller som band i rullar. Plåt i rullar är normalt utgångsmaterialet vid tillverkning av profilerad plåt, takpannor, kassetter och paneler.


Profilerad plåt – förekommer i ett stort antal profilformer med olika profilgeometri. Den levereras i olika bredder och längder beroende på profilutformning, plåttjocklek och hanterbarhet. Plåtlängder upp till 18 m förekommer. Dubbelprofilerad plåt – plåt som profilerats i två mot varandra vinkelräta riktningar – finns även.


Kassetter och paneler – tillverkas av alla förekommande plåtmaterial. De framställs huvudsakligen på två sätt: kantbockning pressning


Bild 2:3. Förzinkad stålplåt som tidigare byggplatsmålades men numera färgbeläggs industriellt är ett vanligt takmaterial. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 2:4. Plåttakpannor används främst på enbostadshus i stället för takpannor av tegel eller betong. Foto: SSAB Tunnplåt AB.


Zinkbelagd stålplåt Stålplåt har använts i Sverige sedan 1500-talet. Plåten är ett bra tak- och fasadmaterial som dock måste skyddas mot korrosion.


Med rätt korrosionsskydd och rätt underhåll kan stålplåten behålla sina goda egenskaper under lång tid. Det finns exempel på byggnader i Sverige med tak av stålplåt från 1800- talet som fortfarande är i gott skick.


Att måla plåten med oljefärger var i början den vanligaste metoden att skydda stålplåten mot korrosion. I mitten av 1800-talet utvecklades tekniken att metallisera stålplåten med zink. Det skedde till en början genom att järnplåtar doppades ner i ett hett zinkbad. Temperaturen i zinkgrytan styrde skikttjockleken som oftast blev ojämn. Detta kan också ses på tak som är täckta med pannplåt där zinkskiktet fläckvis helt eller delvis har korroderat bort.


I dag metalliseras stålplåten i kontinuerliga produktionslinjer som gör det möjligt att hålla en jämn tjocklek på metallskiktet. Genom att metallisera stålplåten förenas stålplåtens hållfasthetsegenskaper med metalliseringens motståndskraft mot korrosion. Metalliseringen består idag oftast av zink men legeringar av aluminium-zink (AlZn) eller  zink-aluminium-magnesium (ZnAlMg) förekommer också.


Grundmaterial för framställning av metalliserad plåt är kallvalsad tunnplåt i band.


Metalliserad stålplåt för falsning är 0,6 mm tjock. Plåt finns med olika bredd och hårdhet. Profilerad zinkmetalliserad stålplåt tillverkas av 0,4 – 1,52 mm tjock plåt. För konstruktionsändamål finns plåt upp till 3,0 mm tjocklek.


Beroende på användningsområde finns metalliserad stålplåt med olika hårdhet. För arbeten som kräver handfalsning används en mjuk plåt, så kallad plåtslagerikvalitet. Sträckgränsen på denna plåt är ~ 180 N/mm2. Den mjuka plåtens fördel är att återfjädringen vid falsning är i det närmaste obefintlig. Plåt av hårdare kvalitet används för tillverkning av profilerad plåt och kassetter. Profilerad plåt finns i olika kvaliteter och hållfasthetsegenskaper för att plåten ska kunna utnyttjas på ett så optimalt och ekonomiskt sätt som möjligt. Sträckgränsen på profilerad plåt varierar vanligtvis mellan 250 – 350 N/mm2.


Den zinkmetalliserade stålplåten har inledningsvis en viss glans som fort mattas och plåten får en grå kulör.


För stålplåt till tak och fasader används två zinkviktsklasser: Z350 och Z275, vilket innebär att plåten är belagd med 350 respektive 275 gram zink per m2 (båda sidor sammantaget). Detta motsvarar skikttjocklekar på cirka 25 respektive 20 μm. Z275 används huvudsakligen till färgbelagd profilerad plåt och plåttakpannor medan Z350 används för plåt som ska falsas.


Med ledning av avfrätningsvärdena för zink går det att uppskatta livslängden hos en zinkmetalliserad plåt beroende på hur tjockt zinkskikt som finns på plåten. Zinkkorrosionen (zinkavfrätning) varierar med atmosfärstypen, årstid, väderlek mm. Zinkavfrätningen har följts under många år bland annat av Korrosionsinstitutet, vilket resulterat i vissa riktvärden för olika atmosfärstyper.


Som lägst kan avfrätningen uppskattas till 0,5 μm/år i ren luft. I stadsatmosfär brukar anges att zinkavfrätningen är 2,0 μm/år och i viss industrimiljö kan avfrätning upp till 10 μm/år förekomma


Bild 2:5. Förzinkad och industriellt färgbelagd stålplåt är ett hållbart takmaterial. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 2:6. Enbart förzinkad plåt exponerad i Södertälje (ytterområde) i närmare 30 år. Lokalt korrosionsangrepp. Den ursprungliga tjockleksuppgiften (0,71) framgår. Detta visar att zinken ger ett gott korrosionsskydd. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 2:7. Snednocksbeslag av förzinkad byggplatsmålad plåt på en renoverad 1700- talsbyggnad. Notera att ett mycket kort falsavstånd har använts för att inte bryta ett gammalt utseende. På 1700-talet fanns inte större plåtar att tillgå eftersom de smiddes för


Stora lokala variationer finns emellertid. Under senare år har också noterats att zinkkorrosionen minskat som en följd av bland annat att svaveldioxidhalterna i atmosfären har minskat. I Stockholm har mätningar vid Vanadis visat på en minskning av korrosionen från 14 μm/år i slutet på 1970-talet till 4 μm/år i början på 1990-talet.


Livslängden på en zinkmetalliserad stålplåt blir i de allra flesta fall för kort enbart med zink som ett korrosionsskydd, varför den plåten kompletteras med ytterligare någon form av skydd. Detta har tidigare gjorts med byggplatsmålning men har nu nästan uteslutande ersatts med en industriellt pålagd färgbeläggning.


Den zinkmetalliserade plåten utsätts i huvudsak för allmän korrosion vilket innebär att zinken korroderar relativt jämt över hela ytan.


Zinkbeläggningen har förutom att den ger stålplåten ett korrosionsskydd även en annan egenskap. Zinken ger stålplåten ett katodiskt skydd vid klippkanter och där det kan uppstå skador i zinkskiktet. När plåten utsätts för syre och fukt bildas ett bimetalliskt (galvaniskt) element med stål som katod och zink som anod. Anoden offrar sig och bildar korrosionsprodukter som begränsar en fortsatt snabb korrosion av stålet.


Längdutvidgningskoefficienten för stål är 12 x 10-6 °C-1. Detta innebär att stål rör sig ~ 1,2 mm/m vid ett temperaturintervall om 100 °C.


Figur 2:1. Zinkkorrosionen vid Vanadis, Stockholm. Källa: Nordic galvanizers.


Bild 2:8. Allmän korrosion är den vanligaste typen av korrosion på stålplåt. Galvanisk korrosion kan även uppstå liksom spaltkorrosion i falsar. Foto: Torbjörn Osterling.


Bild 2:9. Kyrktak täckt med förzinkad stålplåt som byggplatsmålats. Småplåtsformat har använts för att efterlikna ett äldre vanligt utseende på falsade järnplåtstak. Foto: Torbjörn Osterling


Figur 2:2. Zinken ger ett katodiskt skydd av stålplåten. Illustration: SSAB Tunnplåt AB.


Att metallisera stålplåt med en legering av aluminium, zink och kisel i stället för med bara zink är en metod att ytterligare öka korrosionsskyddet på stålplåten.


Metoden har använts sedan mitten på 1970-talet i USA och Australien och sedan början på 1980- talet i Sverige.


Metallbeläggningen består av 55 % aluminium, 43,4 % zink och 1,6 % kisel (viktprocent)


Grundmaterialet för tillverkning av stålplåt metalliserad med aluminium – zink – kisel är detsamma som vid tillverkning av zinkmetalliserad stålplåt.


I Sverige används produktnamnet Aluzink för 55 % AlZn-plåt. 55 % AlZn-plåt används både i icke färgbelagt utförande och med färgbeläggning på samma sätt som zinkmetalliserad stålplåt.


Med hänsyn till olika krav på formbarhet och hållfasthet finns olika kvaliteter. Aluzink tillverkas med olika skikttjocklekar på metalliseringsskiktet som definieras genom viktklasser. Dessa anger minsta beläggningsvikt i g/m2 dubbel sida.


I Sverige används två beläggningsklasser: AZ 185 och AZ 150.


AZ 185 används för all plåt som inte är färgbelagd samt för plan plåt (även färgbelagd) som ska falsas eller i övrigt bearbetas på monteringsplatsen.


AZ 150 används för profilerad plåt och plåt som inte falsas på monteringsplatsen. För utförande i denna beläggningsklass gäller vidare att plåten bör förses med en minst 25 μm tjock färgbeläggning.


55 % AlZn -plåt kan bearbetas och användas på motsvarande sätt som zinkmetalliserad stålplåt, men det finns vissa begränsningar som enligt tillverkaren bör beaktas. Den kan erhållas i samma format och tjocklekar som den zinkmetalliserade plåten, vilket innebär att plan plåt för tak och fasader är 0,6 mm tjock. Profilerad plåt finns i tjockare material.


55 % AlZn -plåt blir med tiden svart i vattengångar, ränndalar eller där vatten under en längre kan stå kvar. Färgförändringarna uppstår i huvudsak på tak och kan betraktas som en estetisk förändring utan betydelse för funktionen.


Även språng och droppkanter kan missfärgas på grund av att vattendroppar kan hänga kvar en längre tid.


För att minska risken för missfärgning ges plåten en särskild skyddsbeläggning i samband med tillverkningen. Det är även vanligt att icke färgbelagd 55 % AlZn -plåt som ska användas som fönsterbleck eller lister folieras som ett skydd av plåten under monteringen. När arbetena är klara tas skyddsfolien bort.


Avrinning från vissa ädelträpaneler kan ge missfärgning på underliggande metalliserad plåt, zink och aluminium. Se Alkalisk missfärgning i kapitel 1.


I regnskyddade lägen – eller där kondens kan uppstå – finns risk för angrepp på både icke färgbelagd och färgbelagd 55 % AlZn -plåt. Icke färgbelagd 55 % AlZn -plåt blir gråaktig och det kan även bildas små korrosionskrustor på motsvarande sätt som på en aluminiumplåt i regnskyddade lägen.


Bild 2:10. 55 % AlZn - plåt som taktäckning. Foto: SSAB Tunnplåt AB


Bild 2:11. Färgbelagd 55 % AlZn-plåt som taktäckning och väggbeklädnad. Foto: Torbjörn Osterling


Bild 2:12. 55 % AlZn - plåt som väggbeklädnad. Foto: Torbjörn Osterling.


Figur 2:3. Avfrätning på 55% AlZn respektive varmförzinkad plåt i marin miljö. Illustration: Torbjörn Osterling.


Påverkan i regnskyddade lägen är störst i marin miljö på grund av förhöjda kloridhalter


Plåt som bearbetas genom falsning utsätts för stora påfrestningar. Detta gäller såväl eventuell färgbeläggning som metallskikt oavsett om detta är av zink eller aluminiumzink-kisel. Vissa falsningsarbeten kräver bearbetning där materialet sträcks eller krymps. Det är därför oundvikligt att vissa detaljer efter bearbetning har märken efter verktyg. Färgbeläggning liksom metallskikt kan spricka. 55 % AlZn-plåt är i dessa avseenden något känsligare än zinkmetalliserad stålplåt. Vid upprepade återbockningar kan metallbeläggningen spricka. Varsamhet vid utförandet samt även anpassade verktyg minskar risken för att skador ska uppstå.