Příprava Evropské rady (Brusel, 13.-14. prosince 2007) (rozprava)
Předsedající
Další položkou na programu je zpráva Rady a Komise o přípravách na zasedání Evropské rady, které se bude konat v Bruselu ve dnech 13.-14. prosince 2007.
Manuel Lobo Antunes
úřadující předseda Rady. - (PT) Pane předsedo, pane komisaři, dámy a pánové, nadcházející zasedání Evropské rady vezme především s uspokojením na vědomí podepsání Lisabonské smlouvy, ke kterému má dojít zítra v hlavním městě Portugalska, a vyhlášení Listiny základních práv, ke kterému dojde za chvíli. Vyzve rovněž k urychlenému uzavření procesu ratifikace Lisabonské smlouvy, aby mohla vstoupit v platnost dne 1. ledna 2009.
Jak jsem uvedl, Lisabonská smlouva Unii poskytne stabilní a dlouhodobý institucionální rámec, díky němuž se bude moci plně soustředit na politické výzvy, které před námi leží, včetně globalizace a změny klimatu, jak bylo jasně zdůrazněno na neoficiálním zasedání hlav států a vlád dne 19. dubna. V této souvislosti přijme Evropská rada prohlášení o globalizaci. Prohlášení jasně ukáže, že s ohledem na globální výzvy, kterým čelíme, má Evropská unie příležitost a odpovědnost jednat. Na tento cíl se musí zaměřit vnitřní i vnější politika Unie. Mám na mysli cíle Lisabonské strategie pro růst a zaměstnanost, splnění ambiciózních závazků spojených se změnou klimatu a energetikou, které byly přijaty na jarním zasedání Evropské rady v roce 2007, formulaci globální odpovědi na nedávné turbulence na finančních trzích, podporu volného trhu a otevřenosti, práci s našimi partnery na pokračování energických a soudržných strategií rozvoje, rozvoj komplexní evropské migrační politiky a účinné využívání nástrojů a schopností společné zahraniční a bezpečnostní politiky, aby mohla Unie sehrát větší úlohu v budování bezpečnějšího světa.
Evropská unie nakonec pomůže zajistit, aby se globalizace stala zdrojem možností spíše než hrozbou a aby přispěla k prosperitě jednotlivce. Doufáme rovněž, že na nadcházejícím zasedání Evropské rady vytvoříme pracovní skupinu, jejímž cílem bude pomoci Unii v příštích dvaceti až třiceti letech efektivněji předvídat a plnit výzvy. Evropská rada posoudí pokrok, kterého bylo dosaženo v oblasti svobody, bezpečnosti a práva. Především bychom měli zmínit zrušení kontrol na vnitřních hranicích nových členských států, což je opatření, které má pro každodenní život našich občanů velkou váhu a velkou důležitost. Přezkoumáno bude i uplatňování migrační politiky a především pokroku dosaženého při uplatňování globálního přístupu k migraci s ohledem na Afriku a Středomoří a globálního přístupu u východních a jihovýchodních hraničních regionů. V této souvislosti bude předložena zpráva o uspořádání prvního evropsko-středomořské setkání ministrů o migraci, k níž bude přihlédnuto při přípravě společné strategie a akčního plánu pro druhou vrcholnou schůzku představitelů státu EU a Afriky, jak zde bylo oznámeno včera.
Dalšími aspekty, které budou zkoumány v oblasti svobody, bezpečnosti a práva, bude práce, kterou je nutné podniknout v boji proti terorismu, především pokud jde o radikalizaci a přijímání nových členů, a pokrok v oblasti soudní spolupráce. Pokud jde o hospodářské, sociální a environmentální otázky, bude Evropská rada zkoumat práci odvedenou v příslušných oblastech s ohledem na přípravu dalšího cyklu obnovené Lisabonské strategie růstu a zaměstnanosti, kterou by měl Evropský parlament schvalovat na jaře 2008. Snahou debaty na neoficiálním setkání hlav států a vlád v říjnu bylo posílit vnější rozměr Lisabonské strategie a potvrdit, že obnovená Lisabonská strategie je stále správným rámcem ke splnění hlavních výzev, se kterými jsme konfrontováni, zejména výzvy globalizace. Bylo rovněž potvrzeno, že Evropa dosahuje pokroku a že stanovené cíle jsou stále vhodné, a že proto bude hlavním cílem udržet stabilitu nutnou k upevnění výsledků a dalšímu pokračování reforem.
Evropská rada zdůrazní nutnost posilovat evropskou konkurenceschopnost s výhodami jednotného trhu, v kombinaci s udržitelnou průmyslovou politikou a podporou inovací a dovedností. Důraz bude položen i na rozvoj vnějšího rozměru a zlepšování podmínek, za kterých fungují spotřebitelé a podniky, především malé a střední podniky. V oblasti zaměstnanosti a sociální politiky podpoří Evropská rada dohodu o společných principech flexikurity, kde zdůrazní roli sociálních partnerů při koncipování, uplatňování a sledování příslušných politik. Evropská rada rovněž podá zprávu o výsledcích Evropského roku rovných příležitostí pro všechny a vyzve členské státy, aby posílily úsilí k prevenci a potírání diskriminace. Musím rovněž zdůraznit význam úspěšného pokračování energetické politiky pro Evropu, která byla ustavena na jarním zasedání Evropské rady. Pozornost bude věnována i pokroku dosaženému v diskusi o třetím balíčku opatření pro vnitřní trh s plynem a elektřinou a debatě o strategickém plánu pro energetické technologie.
Evropská rada poté přezkoumá uplatňování strategie udržitelného rozvoje a očekává se schválení toho, že cíle a priority v rámci sedmi hlavních úkolů obsažených v této strategii zůstávají plně v platnosti. Bude rovněž uvítáno sdělení Komise o integrované námořní politice a Komise bude vyzvána, aby představila iniciativy a návrhy obsažené v akčním plánu. Ve vnějších vztazích se na základě ministerských diskusí na poslední Radě ve složení pro obecné záležitosti a vnější vztahy, která zasedala minulé pondělí, očekává, že se Evropská rada soustředí na proces vymezení budoucího statutu Kosova a zejména na hodnocení období vyjednávání. Od té doby, co se Bělehradu a Přištině nepodařilo dosáhnout dohody, se očekává, že Evropská rada bude projednávat i to, jakou úlohu může Evropská unie hrát v tomto procesu v budoucnu a jaký postup se má v této souvislosti přijmout, aby se tento problém vyřešil, posílila se stabilita v regionu a napomohlo se jeho přiblížení Unii. Evropská rada zdůrazní význam různých vrcholných schůzek konaných v posledním půl roce, zejména vrcholných schůzek s představiteli Brazílie a Afriky. Jednání na nejvyšší úrovni s Brazílií bylo, jak víte, bezprecedentní a vynikající iniciativou a vrcholná schůzka představitelů státu EU a Afriky dosáhla několika velice povzbudivých výsledků, o kterých jsem měl možnost se zmínit na včerejším zasedání. Nakonec bude věnována pozornost pokroku zaznamenanému ve vztazích s ostatními regiony, především s regionem Středozemního moře, a v oblasti rozvojové spolupráce.
Pane předsedo, dámy a pánové, závěry Evropské rady odrážejí výsledky intenzivní práce, která byla odvedena v posledních šesti měsících, a ukazují, že hlavních cílů portugalského předsednictví bylo dosaženo. Evropská unie bude dál před sebou mít vysoce ambiciózní pracovní program. Věříme, že pod budoucími předsednictvími se bude dál pokračovat v řízení Evropy vysokého růstu, sociální prosperity a trvale udržitelného rozvoje a její úloha se bude posilovat obecně i ve vztazích s partnery na dvoustranné i mnohostranné úrovni. Děkuji vám, pane předsedo.
(Potlesk)
José Manuel Barroso
předseda Komise. - (PT) Pane předsedo, dámy a pánové, na posledním zasedání Evropské rady, které se konalo v říjnu v Lisabonu, se nám podařilo nejen dosáhnout politické dohody o nové smlouvě, ale také zahájit debatu na úrovni hlav států a vlád o zájmech Evropy a o co nejlepším způsobu podpory těchto zájmů v oblasti globalizace.
Lisabonská smlouva bude podepsána zítra a v pátek se Evropská rada pustí do práce, jejímž cílem bude dosažení konkrétních výsledků pro Evropu ve službách občanů ve věku globalizace. Myslím, že je důležité zdůraznit spojení mezi těmito dvěma fakty. Evropa řeší své institucionální problémy, ale dělá to v prvé řadě proto, že při tom bere v úvahu zájmy svých občanů, a také proto, že se snaží prezentovat své zájmy a hodnoty na globální úrovni. Obě cesty jsou nakonec cesty vedoucí k dosažení stejných cílů.
Podpis Lisabonské smlouvy není pouhou formalitou. Signalizuje dohodu 27 zemí o smlouvě a označuje přijetí společného závazku k Evropě. Je to bezpochyby vysoce účinný symbol dlouhé cesty, kterou jsme prošli od roku 2005, kdy jsme skončili na mrtvém bodě.
Stejně tak znamená fakt, že předseda Rady, předseda Evropského parlamentu a předseda Komise vyhlásí v této sněmovně za několik hodin Listinu základních práv, pozitivní důkaz toho, že chce Evropská unie ponechat práva občanů v centru svých aktivit.
V pátek nám Evropská rada dá další možnost ukázat, že se Evropská unie snaží pojmenovat svou pozici ve vztahu ke globalizaci. Toto umístění částečně souvisí s Lisabonskou strategií pro růst a zaměstnanost. Pravdou je, že v současnosti upevňujeme jen vnější rozměr Lisabonské strategie, především myšlenku, že reakce Evropy na globalizaci musí být dynamická a suverénní, ne negativní a pasivní. Zrovna včera Komise přijala významný soubor sdělení a rozhodnutí, připravující nový cyklus strategie na období 2008-2010.
předseda Komise. - Pane předsedo, Lisabonská strategie je účinná: vytváří růst a pracovní místa. Pokud jde o vytváření pracovních míst, dosahujeme nejlepších výsledků od 80. let. Lisabonská strategie napomáhá Evropě a evropským občanům v éře globalizace uspět. Lisabonská strategie dala Evropě společný, pragmatický hospodářský program, který plně respektuje rozdíly mezi státy.
Sebeuspokojení by však pro vyhlídky Evropy na utváření globalizace bylo fatální. Ještě toho zbývá mnohem víc udělat: mezi oblastmi politiky panuje nestejný pokrok a některé členské státy se pohybují rychleji než jiné.
Dnešní soubor opatření reaguje na nutnost toho, aby Evropa jednala, aby čelila rostoucím nejistotám v globálním hospodářství, a na nutnost dát ještě vyšší prioritu sociálnímu rozměru, vzdělání a schopnostem, ale také informačním a komunikačním technologiím, flexikuritě, potřebě dosáhnout společné energetické politiky a bojovat se změnou klimatu.
Prohlášení o globalizaci, které se Evropská rada chystá přijmout, plně uznává úlohu Lisabonské strategie. Usnesení by mělo vyjádřit naše přesvědčení, že Unie má všechny důvody proto, aby se cítila sebejistá, pokud jde o její budoucnost. Dnešní Evropská unie ukazuje, jak je ochrana evropských politických, hospodářských a sociálních hodnot a obrana evropských zájmů plně v souladu s proaktivním přístupem ke globalizaci.
Dnes zaujímáme dobré postavení, abychom mohli pokračovat ve vnitřních reformách, posilovat svou schopnost obstát na globální úrovni a současně udržet své hodnoty hospodářské a sociální soudržnosti a solidarity. Dnes zaujímáme dobré postavení, abychom poskytli globální vizi, kterou svět potřebuje a která se týká mnohostranného systému kolektivní bezpečnosti, otevřeného a spravedlivého trhu a udržitelného rozvoje, jenž respektuje ekologickou rovnováhu naší planety. Dnes zaujímáme dobré postavení, abychom v partnerství a ve vztazích s našimi spojenci a dalšími velkými světovými mocnostmi rozvíjeli evropské zájmy.
Před dvěma týdny jsem byl společně s předsedou Evropské rady v Číně a Indii na vrcholné schůzce mezi Evropskou unií a těmito dvěma nově vznikajícími mocnostmi. Bylo fascinující sledovat tempo hospodářského rozvoje v této části světa. Musíme být všímaví k tomu, co se děje v Asii. Je pravda, že hospodářský rozvoj napomohl milionům lidských bytostí dostat se z bídy. Nemám pochyb o tom, že jejich vývoj bude mít přímý dopad na budoucí generace Evropanů.
Zásadní otázka zní takto: Co uděláme tváří v tvář takové strukturální transformaci? Nedělejme si iluze: Globalizace znamená i hluboké změny ve světové rovnováze sil. Je pravda, že když jen před několika lety lidé zde v Evropě hovořili o globalizaci, měli na mysli především přizpůsobení se Západu nebo někdy Americe. Když dnes v Evropě hovoříme o globalizaci, myslí tím mnoho lidí hlavně rostoucí nově vznikající hospodářské mocnosti Asie.
Svět se mění a myslím, že tím vzniká i potřeba přizpůsobit náš společný evropský projekt novým očividnějším výzvám. Proto dnes existují podmínky k přijetí prohlášení o globalizaci, které čelní představitelé Evropské unie přijmout tento týden. Je jasnější, že ani největší mocnosti Evropy nemohou řešit výzvy globalizace samy. Více než kdy jindy je jasné, že potřebujeme silnou Evropskou unii.
Domnívám se, že vzestup mocností Asie na jedné straně a uvědomění si výzvy změny klimatu na druhé straně jsou dva velice důležité hnací motory Evropské unie, protože nám ukazují, že existuje výzva, zvaná globalizace, a také možnost se jí chopit.
Proto se domnívám, že zasedání Evropské rady konané tento týden bude mít obrovský význam a velký smysl. Před několika lety by bylo nemožné, aby se čelní představitelé Evropy shodli na prohlášení o globalizaci, které se chystají přijmout. Nyní je dost jasné, že cíle Evropské unie nejsou jen interní: cíle Evropské unie jsou i globální. V nově vznikajícím celosvětovém uspořádání musíme podpořit naše zájmy a naše hodnoty. Proto se domnívám, že tento týden můžeme přijmout velmi důležitá rozhodnutí. Musíme tak činit s plnou důvěrou v naše schopnosti, zejména věřit schopnosti evropských společností umět se vyrovnat s okolnostmi.
Zejména bychom neměli zapomínat, že v Evropě máme impozantní dovednosti, velké tradice znalostí a kritických znalostí, schopnost se přizpůsobit. Máme sofistikované vědecké a technologické znalosti. A co je důležitější, máme svobodné společnosti organizované v souladu se zákonem, což nám dává velkou výhodu v měnícím se - a rychle se měnícím - světě.
To je evropským způsobem života. Jeho zachování a zlepšení je naší nejlepší investicí. Se správným politickým programem můžeme globalizaci čelit s důvěrou. Globalizace přináší specifické výzvy. Jednou z nich je masová migrace, která je v Evropě do jisté míry novým fenoménem - alespoň s tím, jakého rozměru nedávno nabrala.
Komise minulý týden přijala sdělení o migraci, které bude prodiskutováno v Evropské radě. Klade důraz na nutnost dívat se na problém z celkové perspektivy. Týká se to především našich hraničních kontrol a bezpečnosti, ale má to také rozsáhlé hospodářské a sociální důsledky, a musí to být naším základním tématem v rozhovorech s partnery po celém světě. Migrace má blízko k obavám a zájmům občanů. Žádný členský stát ji sám o sobě nevyřeší. Jak jsem již několikrát řekl, i v této sněmovně, v Evropské unii se 27 členskými zeměmi, kde máme svobodu pohybu, je zcela absurdní, abychom měli 27 přistěhovaleckých politik. Potřebujeme společný přístup k otázce přistěhovalectví a musíme uznat, že na problémy, se kterými se některé naše členské státy setkávají, by se mělo pohlížet jako na evropské problémy.
(Potlesk)
Potřebujeme integrovanou politiku, která bude srozumitelná evropským občanům, přistěhovalcům i mezinárodním partnerům. Cílem našeho dokumentu, který byl představen Radě, je vyvolat diskusi, nejprve v Evropské radě, ale také v evropských společenstvích pochopitelně včetně tohoto Parlamentu a zahájit proces vedoucí ke srozumitelné politice. Tím, že se Unie věnuje otázce, která je pro evropské občany klíčová, jen den po podpisu Lisabonské smlouvy, setrvává v přístupu, který je založený na konkrétních výsledcích pro Evropu a konkrétních výsledcích pro naše občany. Jde o správný přístup, díky němuž se pohneme dopředu, a domnívám se, že díky evropské vrcholné schůzce, jež se koná tento týden, uděláme krok vpřed v naší vůli a touze usměrňovat globalizaci a usměrňovat ji pomocí našich hodnot.
(Potlesk)
Joseph Daul
Pane předsedo, pane předsedo Komise, pane úřadující předsedo, dámy a pánové, Lisabonská smlouva znamená návrat k Evropě výsledků a přidané hodnoty. Tato Rada dává evropským občanům větší svobodu pohybu a zavádí větší integraci. Bylo vyřešeno mnoho institucionálních problémů a dva roky zdržování a nejistoty se chýlí ke konci.
Zítra potvrdí v Lisabonu 27 podpisů na reformní smlouvě náš společný osud v evropském 21. století založený na našich sdílených hodnotách, na naší prosperitě, bezpečnosti a solidaritě. Od ledna 2009 bychom rádi zavedli naši novou metodu fungování. Je to důležité, protože ustanovení Lisabonské smlouvy budou mít vliv na příští evropské volby a tedy i na jmenování předsedy Komise.
Dámy a pánové, významnou novinkou v Lisabonské smlouvě je Listina základních práv, protože přináší jasné odpovědi na dvě základní otázky: Kdo jsme a o co společně usilujeme? Listina ztělesňuje naše sdílení hodnot a současně je výsledkem konsensu naší jednoty v odlišnosti. Pokud jeden z těchto termínu zanedbáme, setkáme se s odporem a neochotou našich občanů. Doufám, že duch i litera Evropské listiny základních práv bude platit v co nejširším evropském prostoru, neboť tato listina stvrzuje naši individuální příslušnost k Evropské unii a náš vztah k evropskému společenství sdílených hodnot.
Reformní smlouva také rozšiřuje rozsah demokracie, protože Evropskému parlamentu dává větší pravomoc, v Radě zavádí spravedlivější systém hlasování, vnitrostátním parlamentům přisuzuje aktivní roli garantů subsidiarity a Unii přibližuje obyčejným lidem, kteří mají od nynějška právo zahájit legislativní proces.
Evropský parlament bude mít víc povinností a větší odpovědnost vůči občanům. Naše shromáždění musí být proto důslednější a musí být více na očích. Moje skupina je připravena pomoci jak při legislativním procesu, tak při předkládání nových myšlenek. Podporuji také návrh na vytvoření pracovní skupiny. V příštích 20 nebo 30 letech bude mít klíčovou roli při stanovování směru našeho vývoje. Pokud chceme vybudovat Evropu založenou na prosperitě a bezpečnosti, dále na hodnotách a sdíleném smyslu pro odpovědnost, potřebujeme možnost přemítat o budoucnosti evropského modelu společnosti.
Po dokončení ratifikace se můžeme soustředit na oblasti politiky, pro které má Evropa podle občanů udělat víc. Otázky spojené se změnou klimatu, energetikou, přistěhovalectvím a bezpečností musí být řešeny na evropské úrovni.
Dámy a pánové, druhé rozhodnutí, které se v Lisabonu očekává, je více než symbolické. Týká se rozšíření schengenské acquis na členské státy, které se k Evropské unii připojily v roce 2004. Svoboda pohybu je citlivá otázka, zejména pro národy, které žily pod jhem okupace a byly zbaveny svobody. Život ve Společenství sdílených hodnot není kompatibilní s rozlišováním mezi lidmi cestujícími v rámci Evropské unie. Rovné zacházení znamená taky rovnost před zákonem. Pokud budeme tyto zásady opomíjet, nikdy nedosáhneme sociální soudržnosti a občané, které zastupujeme, se k Evropě obrátí zády.
Vítám také rozšíření policejní a soudní spolupráce mezi členskými státy. V otevřené Evropě umožňuje tato spolupráce účinně potírat pohromy jako je obchod s lidmi a nelegální přistěhovalectví. Dámy a pánové, čtvrteční zasedání Evropské rady je krokem kupředu, směrem k otevřenější demokratičtější a akceschopnější Evropě. A pamatujte také, že Evropa, která zaručuje jednotnost v různorodosti, přispívá nejen ke stabilitě v rámci svých hranic, ale také k míru po celém světě.
Martin Schulz
jménem skupiny PSE. - (DE) Pane předsedo, dámy a pánové, předseda Komise správně poukázal na jednu z hlavních výzev současnosti, na otázku, jak bychom měli na základě smlouvy, která bude zítra podepsána, na základě nových právních struktur Evropské unie uspořádat vnitřní politiku v Evropě. Hovořil o problému masového přistěhovalectví do Evropy jako o příkladu způsobu, jak lze uspořádat vnitřní prostor Evropy, čímž myslím právní prostor, který má vnější hranice, ale už ne vnitřní hranice. Provedeme to na mezivládní úrovni.
Nesmíme si dělat žádné iluze - úmluva k provedení Shengenské dohody není zákonem Evropské unie; nejde o zákon Společenství, ale mezivládní nástroj. To samo o sobě ukazuje, že tu stále existuje strukturální problém, neboť mezivládní nástroje mají především formu zákona, zaměřeného na státní suverenitu, než na vytváření efektivního evropského rámce. To je základní rozdíl. Fakt je, že tento zákon opírající se o státní suverenitu umožňuje, aby mohl jakýkoliv projev národního partikularismu a jakákoliv individuální výhrada postup Unie zablokovat. Se zřetelem k výzvám, kterým čelíme na poli migrační politiky, je to věc, již si nemůžeme dovolit.
Potud má pan předseda Barroso naprostou pravdu, protože není správné, aby byly některé země - například v jižní Evropě - pod silným migračním tlakem, zatímco země v jiných zeměpisných koutech Evropy si nad problémem myjí ruce. Takhle to nejde napořád. Krok, který momentálně činíme, směrem k opětovnému zahájení integračního procesu na základě nové smlouvy, je proto prvním krokem, po kterém musí následovat další, čímž myslím těsnou integraci v jiných oblastech, včetně společné vnitřní politiky, společné bezpečnostní politiky a společné soudní politiky.
Tím se dostávám ke druhému bodu, který je pro nás v současnosti obzvlášť důležitý. Dnes formálně podepisujeme Listinu základních práv. Skvělé! Nádherný stůl, překrásné židle, sympatická atmosféra, jako vždy.
(Zvolání Daniela Cohn-Bendita: A skvělí poslanci!)
Ano, také báječní poslanci. Někteří poslanci jsou však hezčí než jiní, pane Cohne-Bendite.
(Smích)
Rámec bude nádherný, jako vždy. Nicméně to vše mi připomíná jednoho přítele, který se v životě několikrát oženil a také několikrát v životě podal žádost o rozvod. A vždy jsem se jeho svatby zúčastnil a před návratem domů ze slavnostního obřadu a skvělé hostině jsem mu říkal: "To byl ale krásný den, jako vždy". Dnes se cítím podobně. Byl jsem v Římě - s vámi, pane Pötteringu, a s řadou zde přítomných poslanců. Zažili jsme to v Římě. Bylo to jako svatba - slavnost, dobré jídlo, nádherný ceremoniál, skvělá hudba,
(Zvolání Daniela Cohn-Bendita: Krásné město!)
krásné město, úžasná atmosféra, žádný Cohn-Bendit, prostě nádhera!
(Smích)
Pak jsme přijeli domů a zažili jsme rozvod. A dnes jdeme do další svatby, tentokrát v Lisabonu: úžasná atmosféra, krásné město, žádný Cohn-Bendit, všechno jak má být. Jen doufám, že v Irsku nebude podána další žádost o rozvod. Krátce řečeno, nemáme, dámy a pánové, důvod k oslavám, dokud nebude smlouva ratifikována ve všech 27 zemích.
Ratifikace smlouvy má smysl. Ti antievropané, kteří chtěli potopit ústavu, protože věřili, že mohou zastavit integrační proces, dostali touto smlouvou určitě na pamětnou. Je pravda, že Lisabonská smlouva nesplnila všechna naše přání, ale je lepší než ničit Evropu neustálým odmítáním integrace.
(Potlesk)
A ti, kdo odmítli návrh ústavní smlouvy, protože jim v něm chyběla sociální politika a požadovali silnější zastoupení sociálního prvku, v této nové smlouvě tento prvek opět nenajdou, ale díky vyhlášení Listiny základních práv a jejímu začlenění do smlouvy bude možné zavést řadu základních sociálních práv.
Bezpochyby neexistuje důvod, proč by měli extrémisté na obou stranách návrh ústavy odmítnout. Bližší jsou mi ti, kdo ji odmítli ze sociálních důvodů, než antievropané, kteří smlouvu odmítají z principu, protože Unii nechtějí.
Jedna věc je však zcela jasná: Tato smlouva může být jen odrazovým můstkem. Je to krok kupředu, ale neposouvá nás to dostatečně. Nicméně jde o krok, který je nyní nutné za všech okolností uskutečnit. Doufám, že tato svatba je na celý život a že rozvodoví právníci zůstanou doma, protože žádnou z výzev nadcházejících let - a můj kolega pan Swoboda bude za chvíli mluvit o Kosovu - nebude možné zdolat, dokud nebude Evropa stát na pevných institucionálních základech.
(Potlesk)
Andrew Duff
jménem skupiny ALDE. - Pane předsedo, pan Schulz má zcela pravdu, když říká, že jde o důležitý týden, kdy bude slavnostně vyhlášena listina, chránící naše občany před zneužitím velkých nezadatelných práv v rámci Unie, a bude podepsána Lisabonská smlouva, jež posílí naši schopnost jednat a dramaticky zlepší kvalitu naší demokracie. Jsem rád, že pan ministerský předseda Brown se nakonec rozhodl dostavit, i když se bohužel dostavil pozdě. Mám obavu, že je to pro britskou účast v EU typické. Dávejte prosím pozor, aby pan Brown podepsal perem, a ne tužkou!
(Smích)
Evropská rada je naší první příležitostí vykročit rozhodně vpřed od introspektivního období úvah a začít provádět seriózní politiku. Prvním problémem je Kosovo a zde se Unie chystá dohlížet nad nezávislostí země bez schválení Rady bezpečnosti OSN. Pro budoucnost Kosova a náš klid je klíčové, aby ti, kdo mají obavu, že takový smělý krok bude znamenat precedens, zvolili moudrou cestu konstruktivního zdržení se hlasování a nesnažili se o zablokování sebeurčení obyvatel Kosova.
Evropská rada by také měla začít přijímat pevná rozhodnutí týkající se velikosti a formy mise EBOP v Kosovu, a vydat tak signál o svých záměrech. Kromě toho bychom také měli zopakovat své odmítnutí podepsat dohodu o stabilizaci a přidružení se Srbskem, dokud nevydá Mezinárodnímu trestnímu soudu své válečné zločince. V této souvislosti by mohla groupe des sages čili skupina moudrých, inspirovaná prezidentem Sarkozym, vypracovat alternativní scénáře týkající se budoucnosti obyvatel Balkánu, které ale nesmí mít negativní dopad na naše závazky.
(Potlesk)
Brian Crowley
Pane předsedo, vedoucí představitelé EU se den po podpisu nové reformní smlouvy shromáždili na zasedání Evropské rady v Bruselu. Irsko je jednou ze zemí, kde bude znění Smlouvy předloženo ke schválení v referendu; pokud bude kampaň na podporu Smlouvy probíhat na viditelně profesionální úrovni, věřím, že referendum skončí velkým úspěchem.
za jménem skupiny UCS. - A k tomu, co řekl pan Schulz o riziku odmítnutí ze strany Evropy, je mou povinností jako zástupce Irska, který hovoří v tomto kole diskuse o budoucnosti Lisabonu, upozornit na několik hořkých pravd.
Především musím pogratulovat všem, kdo mají podíl na dosažení konečného schválení Lisabonské smlouvy. Je to ale jen dokument na papíře a ptáme se sami sebe - a v Parlamentu se ptáme často sami sebe - co chce Evropa, aby se stalo? Co o tom chtějí lidé a občané Evropy vědět?
Ano, občané Evropy chtějí víc Evropy. Ale víc Evropy pro ně neznamená totéž, co by si řada z nás tady mohla myslet. Neznamená to nová nařízení, nové zákony - nové restrikce, jak by to viděli oni. Znamená to chytřejší Evropu, Evropu, která poskytne odpověď na jejich každodenní potřeby. Proto je Lisabonská strategie - tedy pokračování a zdokonalení lisabonské struktury - tak důležitá pokud jde o to, co by bez lisabonského zasedání Rady stalo.
Za druhé vytváří celá otázka migrace, o které se tu řada poslanců zmínila, obrovský tlak na zdroje, nejen finanční, pokud jde o náklady zemí, především zemí v jižním Středomoří, které jsou nuceny na řešení tohoto problému vynakládat obrovské sumy, ale také na sociální soudržnost v rámci těchto zemí. Vznikají tak veliké problémy, jejichž řešení vyžaduje velkou ochotu a úsilí.
Za třetí, a to je nejdůležitější, je tu celý problém týkající se způsobu rozvoje evropské vize, kterou bychom rádi uplatnili po celém světě, jak se o tom nyní hovořilo na konferenci o změně klimatu na Bali, jak se o tom bude v nejbližších měsících hovořit na dalších konferencích v New Yorku, a, co je nejdůležitější, musíme s našimi občany mluvit a informovat je řádně o tom, co před nimi stojí.
Nakonec bych rád něco řekl panu předsedovi Barrosovi a paní místopředsedkyni Wallströmové, vzhledem k referendu, které probíhá v Irsku: žádné daně, žádné daně, žádné daně. Smlouvy vám nedávají právo přicházet s návrhy na daně. Do toho by se Komise plést neměla.
Daniel Cohn-Bendit
jménem skupiny Verts/ALE. - (DE) Pane předsedo, dámy a pánové, dnes je báječné zasedání. Úřadující předseda i Rada byli pilní a předložené shrnutí bylo úžasné. Co přesně shrnuli, mi uniklo, ale nadpisy byly určitě správně.
Předseda Komise zdůraznil, že se Komise chopila výzev globalizace. "Globalizace" řekl 87krát a "výzvy" 82krát, takže to musí být pravda.
A pak tu máme tu svatbu, kterou nám Martin tak horlivě popsal. Je to opravdu zajímavá situace, neboť ženich si bere podruhé stejnou nevěstu. To je neobvyklé i pro svatby, na které chodíš, Martine. Jen nevěsta je nyní o něco starší, o něco staromódnější a o něco méně sexy, než byla v Římě. Tato svatba je však nutná. Dnes jsme zváni všichni. Jsem dnes přítomen a minule jsem nebyl, takže to bude fungovat. To zcela mění situaci.
Dřív než řeknu něco ke dvěma důležitým problémům, dovolte mi poukázat na surrealistické vystoupení britského ministerského předsedy v Lisabonu. Zjistil, že v Dolní sněmovně zasedá podvýbor výboru podkomise, takže se nemohl zúčastnit podpisu věci, kterou podepsat nechtěl, ale přitom ji podepsat hodlal, načež ji pak později, při jídle, nakonec podepsal. Bylo to surrealistické, ale taková je dnešní Velká Británie. Je to váš problém, ne můj!
Nyní bych se však rád věnoval dvěma závažným věcem. První je Kosovo. Jeden starý židovský vtip říká, že když máte dvě možnosti, vždy si vyberte třetí. Máme dvě možnosti. Pokud neuznáme nezávislost Kosova, budeme mít na krku problém. Pokud ho uznáme, budeme mít na krku problém. Obě možnosti vedou ke konfliktu, buď v Kosovu, nebo v Srbsku. My v Evropské unii musíme nyní jasně ukázat, jak umíme jednat, a nejen jak umíme mluvit. Agendu 2020 musíme vypracovat tak, abychom v tomto regionu podpořili právní stát a tuto agendu musíme vypracovat společně s Kosovem, Srbskem i Bosnou a Hercegovinou.
Musíme v tomto regionu posílit právní řád. Musíme vypracovat pakt o životním prostředí a klimatu. Musíme navrhnout plán regionálního rozvoje, který zahrne věci jako transbalkánskou silniční síť, aby region získal vyhlídku na urychlené sblížení s Evropskou unií s cílem přijetí všech těchto zemí do Evropské unie najednou. Jedinou věcí, jak můžeme zabránit konfliktu, je zajistit, aby tyto země nedostaly jen propojení s Evropou, ale i pomoc v rozvoji. Teď uvidíme, zda je sedmadvacítka schopná nejen provdat nevěstu, ale také přivézt do rodiny problematické děti, aby byl v regionu konečně klid a mír. Mluvím vlastně o svatební noci.
Druhý bod je právě tak důležitý, a to Írán. I o něm musí Rada rozhodnout. V tomto případě můžeme říct, že se hrozba íránské atomové bomby podle všeho uklidnila, pokud můžeme věřit americkým výzvědným službám. Jsme všichni jako malé děti, vždy věříme tomu, čemu chceme věřit. Když nám někdo řekne, co se nám nelíbí, řekneme, že lže. Když nám někdo řekne, co se nám líbí, řekneme, že má pravdu. Nevím, kdo má pravdu, ale hodilo by se mi, kdyby měli tentokrát pravdu.
Jediným problémem v Íránu však není jen atomová bomba. Je tu také problém svobody, nebo přesněji potlačování svobody. V posledních několika letech jsme svědky neuvěřitelného útlaku obyvatel Íránu. Myslím, že Evropa zde musí také něco udělat. Nestačí jen upozorňovat na hrozbu atomové zbraně. Jde také o svobodu lidí v Íránu a o to, jak můžeme občanské společnosti pomoci, aby tuto svobodu vybojovala.
Někteří čelní představitelé vlád se domnívají, že jsou chytřejší, protože dávají moudré rady a dělají pro Evropu velké a chytré věci. Ale myslet si, že se jaderné reaktory mohou prodávat po celém světě, ať už do Libye - kde je teroristická diktatura - nebo do Tuniska, Alžírska nebo Maroka, a pak později zjistit, že všechny tyto národy chtějí atomovou bombu, je pokrytecké. Ve včerejších New York Times se píše něco, co posledních 30 let říkáme všichni, tedy že každý, kdo používá jadernou energii k civilním účelům, ji nakonec použije i k vojenským účelům, když nebude zbytí. A my prodáváme jaderné reaktory do všech afrických, amerických a jiných zemí a myslíme si, že jsme chytří. Jsme hloupí, že to děláme. To by se mělo říct.
(Potlesk)
Francis Wurtz
jménem skupiny GUE/NGL. - (FR) Pane předsedo, pane úřadující předsedo, pane předsedo Komise, nadcházející zasedání Evropské rady se bude konat v kontextu podpisu nové smlouvy, bezprostředně po obzvlášť důležité vrcholné schůzce mezi představiteli EU a Afriky a také - na to bychom neměli zapomínat - během první etapy zavádění annapolského procesu.
Domnívám se, že Unie by se u smlouvy dopustila závažného diagnostického omylu, pokud by se domnívala, že tato dohoda na nejvyšší úrovni představuje překonání krize důvěry, která narušila celé vrstvy naší společnosti a současné hospodářské a sociální orientace Unie. Tento problém zůstává dál stejný. Lepší by bylo to uznat a připravit si reakci.
Podobné uvědomění si reality musíme dosáhnout i ve vztazích s Afrikou. Předseda Komise Africké unie Alpha Konaré vyzval Evropu, aby skoncovala s paternismem. Zdůraznil, že Afrika "by neměla zůstat ani honebním revírem, ani by se neměla stát novým územím, které je nutné dobýt". Kritizoval - a opět cituji - "logiku dohod o hospodářském partnerství, které představují dramatické výdaje pro obyvatele Afriky."
Je podstatné, že sedm latinskoamerických zemí založilo Banku jihu prakticky v den konání summitu, aby se oprostily od Mezinárodního měnového fondu a aby snížily nerovnoměrnost, která v jejich regionu existuje. Evropská unie se u toho musí poučit a učinit opatření ve smyslu této obecné rostoucí poptávky po spravedlivějším a důstojnějším partnerství, včetně způsobu jednání s přistěhovalci.
A konečně je tu Střední východ, který v programu Rady očividně chybí: Jak mohla Unie v Annapolisu schválit své úplné vyřazení ze struktury odpovědné za uplatňování plánu postupu? Má v úmyslu pasivně přihlížet porušování dohody - jako tomu bylo minulý týden v případě osad ve východním Jeruzalémě? Jaké máme obecně řečeno skutečné ambice pro Evropu a jaké zdroje máme připravené pro jejich uskutečnění? To je prioritní otázka pro příští Evropskou radu.
Jens-Peter Bonde
jménem skupiny IND/DEM. - Pane předsedo, předsedové vlád podepíší zítra v 11:30 konečnou smlouvu, kterou nikdo z nich nečetl. Podepisují hromady dodatků, kterým nemohou ani rozumět. Dánský parlament včera zamítl referendum o smlouvě, kterou nečetl. Poslanci porušili dánskou ústavu a může na ně být podána žaloba, takže můžeme mít referendum.
Někteří z nich možná celý návrh četli; pochybuji o tom. Konečný text je pořád ještě nemožné si přečíst z jednoho prostého důvodu: není úplný. Mezivládní konference rozhodla, že se konečné verze vytisknou až poté, co smlouvu ratifikuje všech 27 států. Nečtěte, podepište, to je cynická morálka. Veškerá jednání mezivládní konference a skupiny jazykových právníků byla držena v naprosté tajnosti, pokud se týká členů tohoto Parlamentu. Systém číslování byl třikrát změněn, takže do podpisu nebylo technicky možné provést jakékoliv srovnání. Neexistuje dokonce ani tabulka pro srovnání s textem uveřejněným v říjnu.
Nejprve zrušili dvě referenda, která odmítla ústavu. Pak vyjednávali v tajnosti a zachovali obsah pod novým jménem. Stále nabízím láhev vína za jediný příklad zákona, který lze schválit podle Ústavy, a ne podle Lisabonské smlouvy. I nejzkušenější právní poradce na dánském ministerstvu zahraničí uznal, že takový zákon neexistuje.
Během znaleckého slyšení v dánském parlamentu jsem se třikrát zeptal na příklad vnitrostátní právní oblasti, na kterou Lisabonská smlouva se svými horizontálními klauzulemi a základními zásadami nemůže dosáhnout. Nedostal jsem jediný opodstatněný příklad. Lisabonská smlouva zlikviduje existující EU, vytvoří nový stát se spojeným občanstvím, právní subjektivitou a všemi nástroji národních států. Civilní zaměstnanci přijmou tajně většinu zákonů. Vzroste demokratický deficit. Moje skupina navrhuje zrušení podpisu, dokud si nebudeme moci přečíst konečný text.
(Potlesk)
Jim Allister
Pane předsedo, dnes tu opět slyšíme mnoho velkolepých slov o evropských demokratických hodnotách. Zítra uslyšíme ještě ambiciózní ujištění o víře v lidská práva, současně přitom elita EU připravuje oslavu svého doposud největšího projevu arogance, neboť se chystá podpis přebalené Ústavy, aniž by se tito představitelé podívali do zpětného zrcátka na obyvatele svých zemí a na to, co tito chtějí a co si myslí.
Referenda roku 2005 nám ukázala, že Evropa je mimo, ale poučení, které z toho vyplynulo, nebylo vzdát se toho, co lidé nechtějí, ale obejít jejich odpor tím, že se jich tentokrát ani nezeptáme. Proto je skandální, že budou po celém kontinentu omezeny vnitrostátní pravomoci, budou vytvořeny nadstátní struktury a nové občanství EU, Evropská unie dostane právní subjektivitu a jen hrstka občanů bude vůbec požádána o názor.
Proč? Protože v mnoha státech včetně mého se představitelé obávají verdiktu obyvatel a ke své aroganci tak přidávají i zbabělost. Takže v den, kdy se tolik mluví o lidských právech, říkám: Dejme obyvatelům Evropy základní politické a lidské právo říct této Ústavě "ano" nebo "ne", právo vyslovit "ano" nebo "ne" v referendu.
(Potlesk)
Carlos Coelho
(PT) Pane úřadující předsedo, pane předsedo Komise, dámy a pánové, portugalské předsednictví se chýlí ke konci a na jeho vrub připadá řada obdivuhodných úspěchů. Nepatřím k těm, kdo přehnaně zdůrazňují diplomatické iniciativy mimo jiné v souvislosti s vrcholnými schůzkami v Brazílii a Africe, jen čas ukáže, zda přinesly konkrétní opatření nebo zda byly jen velkou událostí s velkým mediálním pokrytím.
Chtěl bych však zdůraznit strukturální opatření přijatá ve prospěch Evropy v posledních šesti měsících. Napadají mě tři: konec institucionální krize s přijetím Lisabonské smlouvy, která bude zítra podepsána, vyhlášení Evropské listiny základních práv, která bude závazná, historické rozšíření Schengenského prostoru, do kterého bylo zařazeno devět nových států a téměř 4 miliony kilometrů čtverečních, dosažení strategické životaschopnosti a přijetí důležitého programu GALILEO, který by někteří lidé raději neměli a nechali toto všechno na Spojených státech, Rusku a Číně.
Chtěl bych také zdůraznit efektivní spolupráci s Evropským parlamentem v oblasti tvorby nových právních předpisů a vynikající porozumění s Komisí a jejím předsedou dr. Durăem Barrosem. Interinstitucionální spolupráce dobře fungovala a přinesla dobré výsledky. Pane úřadující předsedo, přeji vám na zasedání Rady dne 14. prosince mnoho úspěchů. Doufáme v další významná rozhodnutí z oblasti zahraniční politiky se zvláštním přihlédnutím ke Kosovu a rozhodnutí spojená s reakcí Evropy na výzvy globalizace.
Speciálně bych chtěl pogratulovat portugalskému předsednictví za to, že začlenilo otázku evropské přistěhovalecké politiky do programu Rady, kde bude moci pan předseda Barroso zdůraznit iniciativy Komise týkající se této otázky. Jde o problémy a výzvy, které jasně přesahují rámec jednotlivých členských států a vyžadují společný přístup, což je, jak již bylo řečeno, v oblasti bez vnitřních hranic jasné.
Pane předsedo, dovolte mi, abych na závěr připomenul věc týkající se Portugalska. Když Portugalsko předsedalo Radě, vždy dělalo vše pro společný zájem. Bylo tomu tak v roce 1992, kdy byl předsedou vlády Cavaco Silva a ministrem zahraničních věcí Joăo de Deus Pinheiro, jenž je dnes poslancem Evropského parlamentu. Bylo tomu tak v roce 2000, kdy byl předsedou vlády António Guterres, a je tomu tak i dnes, kdy Portugalsko předsedá Radě Unie potřetí.
Dovolte mi, pane státní tajemníku, poukázat na váš osobní závazek a na závazek pana ministra Luíse Amada a předsedy vlády pana Sócratese a na závazek všech, kdo se zde, v Bruselu a Lisabonu, zapojili do zajištění úspěchu předsednictví. Chtěl bych poukázat na práci stálého zastoupení Portugalska při EU, chtěl bych připomenout schopnosti pana velvyslance Mendonçe e Moury a vyjádřit poděkování za účinné spojení s Evropským parlamentem, které zajišťoval dr. Alexandre Leităo.
Hannes Swoboda
(DE) Pane předsedo, pane úřadující předsedo, pane předsedo Komise, to, že je Lisabonská smlouva připravená k podpisu, je obrovským úspěchem portugalského předsednictví a svou roli určitě sehrálo i mnoho poslanců tohoto Parlamentu.
Jednou z funkcí Lisabonské smlouvy je posílení společné zahraniční a bezpečnostní politiky EU a vytvořit pro to institucionální základy. Smlouva však může pouze vytvořit správné podmínky a důležitá je i ochota a úsilí společnou zahraniční a bezpečnostní politiku provádět.
Jak již někteří řečníci uvedli, je správné, že v tomto zvláštním okamžiku, kdy se Smlouva podepisuje, bude testem rozhodnutí členských států provádět společnou zahraniční a bezpečnostní politiku otázka Kosova. Cokoliv v souvislosti s Kosovem rozhodneme, bude v regionu znamenat problém.
Není žádná nová třetí možnost, jak navrhoval pan Cohn-Bendit, protože o třetí možnost, tedy věnování peněz a iniciativy celému regionu, jsme se již nějakou dobu snažili. Existuje pouze možnost nezávislého Kosova, což v regionu povede k řadě problémů, nebo se můžeme rozhodnout nezávislé Kosovo neuznat, což v regionu také vyvolá řadu problémů.
Z mého hlediska je docela jasné, že musíme trvat na zásadě, že každý krok přijatý v nadcházejících týdnech a měsících musí vyjít zevnitř regionu a musí být přijatý společně s Evropskou unií. To se však nemůže povést, pokud nebude mít Evropská unie k této otázce společný postoj.
Na základě mé vlastní zkušenosti - již deset let působím v tomto regionu jménem Evropského parlamentu - vidím jen jedinou přijatelnou možnost, a to je přiklonit se v nejbližší budoucnosti k omezené, jasně ohraničené a kontrolované nezávislosti. Opravdu se však domnívám, že by bylo naprosto nepřípustné a netolerovatelné, pokud by Kosovo vyhlásilo nezávislost jednostranně, a my bychom se tomu víceméně podvolili. Mnozí kosovští politikové říkají, že se můžeme společně tímto směrem vydat. Viděl jsem to z první ruky během posledních kosovských voleb. Tento proces se může uskutečnit, pokud si Evropská unie zvolí jednotný přístup.
Mohu snad v posledních dnech tohoto předsednictví Radu požádat o to, aby zajistila, že půjde o společnou evropskou taktiku, že budou všechny strany uplatňovat v tomto regionu stejnou odpovědnost a že při všech krocích, které budou v nadcházejících týdnech a měsících přijaty, bude v Kosovu EU přítomna. To je hlavní požadavek. Rozhodujícím faktorem nebude uznání nezávislosti Kosova, ale aktivní zastoupení bezpečnostní politiky EU v Kosovu a při prosazení této věci musí sehrát svou roli portugalský předseda Rady.
(Potlesk)
Sophia in 't Veld
(NL) Pane předsedo, konečně po letech stagnace se podepisuje nová Smlouva, ale zúčastněné strany musí také konečně jednat jako vlastníci, jako skuteční vůdci Evropy. Je nejvyšší čas, aby se přestali chvástat na vnitrostátní úrovni tím, čeho dosáhli, a začali aktivně o Smlouvě diskutovat a propagovat její ratifikaci, aby mohla dne 1. ledna 2009 vstoupit v platnost.
Největší změny se týkají policejní a soudní spolupráce. Musíme jasně a rychle rozhodnout o tom, jakým způsobem budeme případné problémy řešit v přechodném období, tedy v roce 2008. Bude Rada trvat na návrzích pana komisaře Frattiniho a zavede nové postupy v očekávání nových pravidel již nyní?
Dnes bude také formálně vyhlášena Listina základních práv. A je hanebné, že členské státy listinu oslabily tím, že ji vyňaly ze smlouvy a především tím, že podpořily dvě výjimky. Musí nyní v praxi prokázat, že to skutečně myslí se základními právy vážně, a ne že je podporují jen slovně.
Pane předsedo, Evropská unie se stává konečně o něco demokratičtější a o něco efektivnější. Zralá demokracie však musí být nejen pevná, ale musí také kontrolovat výkon svých pravomocí a musí být odpovědná. Je čas na demokracii, čas na to, ukázat odpovědnost - i v boji proti terorismu - proto prosím Radu o vysvětlení, jakou úlohu hraje Evropa v nezákonných činnostech CIA.
Mirosław Mariusz Piotrowski
(PL) Pane předsedo, historie se ráda opakuje. Před třemi lety byla podepsána Smlouva o Ústavě pro Evropu. Vedoucí představitelé členských států EU měli velkou radost a byli si jistí, že dokument vstoupí v platnost. Dva národy však v referendu vyslovily rozhodný odpor.
Hlavy vlád nyní podepisují téměř identický text a počítají s tím, že budou schopné se tentokrát referendům vyhnout. Výrazným způsobem tento základní demokratický nástroj podceňují. Čas veřejně označený jako období úvah byl promarněn. Místo, aby se čas věnoval konzultacím, sociálnímu dialogu a diskusím, promarnil se na vymýšlení mechanismů manipulace.
Musí se zdůraznit, že takzvaná reformní smlouva je dokument velké důležitosti, protože ve skutečnosti vede k omezení suverenity členských států. Převádí mnoho výsad dosud vyhrazených národním státům na instituce EU, které nepodléhají skutečně demokratické kontrole. Jsem přesvědčen, že pokud by se k zítra podepisované smlouvě vyjádřily národy Evropy, potkal by ji stejný osud jako její předchůdkyni.
Mikel Irujo Amezaga
(ES) Pane předsedo, před několika měsíci jsem telefonoval ombudsmanovi v mé zemi a když jsem čekal na lince, v telefonu hrála skladba Let it be, vzbuzující určitý optimismus, vzhledem ke stížnostem, které úřad vyřizuje, což se skutečně ukazuje.
Jde o častý názor nás, kteří pořád ještě nechápeme, že Evropská unie dělá vše proto, aby regionální otázky nebo národy bez státní příslušnosti začlenila do institucionální struktury a politik. Pořád víc lidí se bohužel domnívá, že tento den nikdy nenastane a je pravda, že mnoho alternativ nenabízíme.
Pokud jde o Kosovo, posloucháme tu o problémech, ale ještě jsem neslyšel nikoho položit otázku, která je podle mě nejdůležitější: Co chtějí obyvatelé Kosova?
Pokud jde o Lisabonskou smlouvu, myslíme si, že zde vládne přílišné sebeuspokojení a že za toto sebeuspokojení ve velké míře může to, že ukazatele hodnocení této strategie vycházejí především z růstu HDP. Kdy budeme mít i ukazatele sociálního a environmentálního pokroku, abychom mohli lisabonské výsledky skutečně hodnotit?
Ilda Figueiredo
(PT) Jsme svědky další zkoušky základních zásad neoliberální politiky, kterou sledovalo portugalské předsednictví. Zítřejší podpis Lisabonské smlouvy obsahující základy takzvané Evropské ústavy je bezpochyby nejdůležitější spornou otázkou představující kvantitativní posun v neoliberální integraci, která postupně zhoršuje sociální problémy a nerovnosti.
Místo snah o zlepšení pracovních podmínek spoléhají na flexikuritu, kvůli níž bude práce ještě ve svízelnější situaci. Místo snah o zlepšování životních podmínek a o řešení problému chudoby, která postihuje více než 80 milionů lidí, představují ještě neoliberálnější verzi Lisabonské strategie, která usiluje o liberalizaci a privatizaci veřejných služeb. Proto budou pracující a ostatní lidé stejně jako při událostech 18. října a při demonstraci v Lisabonu dál proti smlouvě a těmto politikám bojovat a budou požadovat referendum o smlouvě na základě řádně vedených pluralitních debat.
Frank Vanhecke
(NL) Pane předsedo, když proběhlo nedávné referendum ve Venezuele, které velmi těsnou většinou zamítlo Chavezovy plány na radikální změnu Ústavy, rádoby diktátor Venezuely se sklonil před vůlí lidu, jako by to měli udělat všichni vůdcové více či méně svobodných zemí. Myslím, že bychom si z tohoto případu měli v Evropě vzít příklad.
Evropská ústava, kterou dva členské státy demokraticky odmítly velkou většinou voličů, se nám vrátila zpět. Prakticky v nezměněné formě, kromě malých kosmetických změn. V zemích, které jsou k ní pravděpodobně kritické nebo budou asi volit proti, není prostor na opravdovější debatu a určitě ne na referendum. Evropská ústava - pardon, reformní smlouva - se podepisuje v Lisabonu za velké pompy a slávy a bude pak spěšně projednána v parlamentech, které ji nemístně ukvapeně podpoří. Demokracie v Evropě je falešná.
A způsob, jakým eurokraté zacházejí s hlasem lidu, byl opět zcela zřetelný, když pan komisař Rehn hovořil nedávno o možnosti tureckého přistoupení. Je zaznamenáno, jak řekl, že dohody jednotlivých států nebo zvláštní volební závazky nesmí stát v cestě tureckého přistoupení. Evropským byrokratům je srdečně jedno, jaké sliby dostali voliči v otázce přistoupení Turecka. Ve Venezuele prozatím demokracie existuje, ale v Evropě bohužel mnohem méně.
Giles Chichester
Pane předsedo, na programu nadcházejícího zasedání Evropské rady je několik důležitých otázek. Těším se, až uslyším o zlepšování evropské konkurenceschopnosti, o pokroku dosaženém směrem k ambiciózním cílům Evropy v otázce řešení změny klimatu a závazku Evropy pomoci rozvojovým zemím zmírnit chudobu. Tento týden však bude pozornost nevyhnutelně zaměřena na podpis reformní smlouvy v Lisabonu.
Jak jsme my, britští konzervatisti, vždy říkali, neexistuje žádná reálná potřeba takovéto dalekosáhlé smlouvy a zrovna tento týden uveřejnila jedna z nejvýznamnějších evropských univerzitních odbornic článek o účincích rozšíření EU. Jasně říká to, co my už tvrdíme nějakou dobu, totiž že EU funguje naprosto skvěle i bez reformní smlouvy. Říká, cituji: "Praxe od května 2004 jasně ukazuje, že institucionální procesy a praxe EU čelí dopadu rozšíření dosti rozhodně."
Nezapomínejme na všechno to, co jsme říkali - že EU nemůže zvládnout rozšíření bez toho, že by to otřáslo nebo dokonce zablokovalo fungování institucí. To vše posiluje náš názor, že tato smlouva má především politickou symboliku, než že by byla objektivním hodnocením toho, co Evropa potřebuje.
Vedle toho, že jsme zpochybňovali princip této smlouvy, byli jsme též velmi kritičtí k procesu, díky němuž jsme se do tohoto stádia dostali. Je neuvěřitelné tvrdit, že tato smlouva není v podstatě stejná jako Evropská ústava, kterou tak důrazně odmítli občané Francie a Nizozemska v referendu. Britský premiér trvá jako jediný mezi svými kolegy na zachování mýtu, že se Smlouva a Ústava od sebe liší. Britští občané mu nevěří a velká většina opakovaně vyjádřila názor, že by se mělo konat referendum. Pan Brown jejich přání ignoroval, a tím hodně přispěl k podkopání své vlády a obecně Evropské unie.
Robert Goebbels
(FR) Pane předsedo, pane úřadující předsedo, pane předsedo Komise, v roce 1981 vlastnilo 1 % evropské populace 8 % tehdejšího celkového bohatství Evropy. O pětadvacet let později drží jedno procento nejbohatších občanů 17 % všech příjmů Evropské unie. Jeden člověk ze šesti, tedy celkem 74 milionů Evropanů zatím žije pod hranicí chudoby, která se stanovuje pro každý členský stát zvlášť.
Pokud by neexistovaly sociální převody, spadlo by do chudoby přibližně 185 milionů Evropanů, tedy téměř 4 % populace. Z toho plyne nutnost aktivní sociální politiky: politiky, která bude bohatství přerozdělovat. Úsilí Unie v sociální oblasti je však velmi chabé. Vize sociálněji zaměřené Evropy 21. století, kterou právě Komise představila, je koncepčně bezchybná, ale zcela mlčí k jakékoliv skutečné legislativní iniciativě.
Předseda Komise pan Barroso nám před chvíli sdělil, že Lisabonská strategie nese své plody. Má pravdu. Hospodářský obrat v Evropě je však současně ohrožen obzvlášť zákeřnou verzí globalizace, a tou jsou finanční trhy bez hranic. Úvěrová krize zvaná "subprime crisis" má původ ve freneticky spotřebním chování Američanů. Vize sociálněji zaměřené Evropy 21. století, kterou právě Komise představila, je koncepčně bezchybná, ale zcela mlčí k jakékoliv skutečné legislativní iniciativě.
Finanční odvětví samo o sobě pochopitelně neriskuje nic: je "příliš velké na selhání". Národní centrální banky a daňoví poplatníci zajistí bezpečné přistání zlatých parašutistů a levné to nebude. V Evropě se již hospodářská aktivita zpomalila. Ve Spojených státech hrozí recese. Dolar klesá a ceny surovin včetně základních potravin stoupají. Omezování úvěrů již postihuje malé a střední podniky a lidi, kteří hledají bydlení.
Při čtení návrhu závěrů ze zasedání Rady v Lisabonu nevidím žádnou vyhlídku na zotavení Evropy a velmi hořce toho lituji.
Marco Cappato
(IT) Pane předsedo, dámy a pánové, rád bych začal s očividně malým vítězstvím, kterého dosáhl francouzský prezident Sarkozy tím, že z probíhajících jednání s Tureckem vymýtil slovo přistoupení.
Nic se tím pochopitelně nemění, jednání pokračují; Sarkozy, který je v současnosti nejsilnější a nejpolitičtější z evropských hlav států, jak vyplynulo i z projevu zde v Parlamentu, však hovoří o hranicích Evropy a Středomořské unie a některé hlasy poněkud ironicky říkají, že "neví, o čem mluví, neví, co to je Středomořská unie, neví, jak se ta hra hraje."
Z mého pohledu je hra, kterou hraje, velmi jasná a týká se evropských hranic: Středomořská unie je strategií Evropy národů. A pokud by v praxi šlo pouze o vztah mezi národy, byla by Středomořská unie rozumnou cestou pro řešení hospodářských, obchodních a ekologických problémů. To však není rozumné a je nutné najít alternativu, pokud chceme něco jiného, pokud chceme právní Evropu, zejména pokud jde o individuální práva, Evropu občanů spíše než Evropu států.
To je alternativa, kterou musí hlavy států, Komise a Evropská unie začlenit do francouzské strategie Evropy národů. Musíme se rozhodnout, zda chceme, aby byla jednou v budoucnu Listina základních práv listinou práv tureckých občanů, listinou práv marockých občanů, listinou práv izraelských a palestinských občanů; musíme se rozhodnout, zda chceme či nechceme dát Evropě takovouto budoucnost, protože jinak zvítězí Evropa národů a států.
Na závěr chci říct, že někteří lidé nosí trička s nápisem "referendum o Evropě": ano evropskému referendu, ne vnitrostátním referendům, protože referenda v naší Evropě probouzí populismus, extremismus, nacionalismus a komunismus.
Mario Borghezio
(IT) Pane předsedo, dámy a pánové, v Evropě jsou naštěstí stále patrioti a evidentně budeme požadovat vnitrostátní referendum. Budeme dál požadovat vnitrostátní referenda, protože věříme Evropu národů, ne v Evropu vysokých financí, která podporuje a financuje celou tuto technokratickou politiku, celý tento způsob vedení blázince evropských institucí.
To je přesně obrázek, který vyplývá z přepracování smlouvy - potvrzení instituce, které dominuje techno-byrokracie, jež je odpovědná jen sama sobě a živí jen sama sebe. Kde je v této nové verzi například cokoliv, co odpovídá silnému volání po obraně evropského sociálního modelu, jež požadují lidová referenda; co jim odpovíte?
Na hranicích žádné řešení není a pokračuje tlachání o rozšiřování, aniž by se mluvilo o narůstajícím geopolitickém problému evropských hranic, který je pro nás klíčový. Stavba jako je Evropa, která má své historické kořeny ve veřejném právu ve Svaté říši římské, se nestaví tak, že se jako duchovní horizont vezme hodnota eura proti dolaru. Jsou tu další styčné body, především pro nás, a to jsou evropské křesťanské hodnoty.
Základní problémy, kterým Evropa čelí, nevyřešíte právními vytáčkami nebo tím, že se necháte řídit rozhodnutími Evropského soudního dvora. Státy se takto neřídí, ani budoucnost Evropy, ani historie Evropy. Ať žije Evropa lidí, Evropa křesťanských kořenů!
Miguel Portas
(PT) Předsedové vlád a hlavy států podepíšou zítra v Lisabonu Lisabonskou smlouvu. Potom budou žádat její ratifikaci. Rozdíl není v textu, jenž je replikou Ústavy, kterou odmítli Francouzi a Holanďané. Rozdíl je v metodě. Nyní žádají rychlou ratifikaci bez referend. Před několika dny vyjádřil pan Zapatero zde v této sněmovně přání, aby se občané jednotlivých států ke Smlouvě, jež bude rozhodovat o naší společné budoucnosti, vyjádřili.
Vlády budou mít na páteční vrcholné schůzce možnost rozptýlit podezření, které na každé z nich leží, podezření, že chtějí, aby byla nová smlouva schválena lidem za zády. Měly by všemi deseti sáhnout po návrzích pana Zapatera. Měly by to udělat. Lisabonská smlouva dnes není skutečně vaší smlouvou. Nikdy nebude Smlouvou Evropanů, pokud její životaschopnost bude záviset na nekonání referend. Měly by ukázat odvahu vyjít vstříc požadavku demokracie, protože sama Evropa závisí na demokracii!
Jana Bobošíková
(CS) Dámy a pánové, často zde diskutujeme o tom, co udělat pro to, aby se Evropa přiblížila občanům a aby byla demokratičtější, ale vůbec nic pro to neděláme. Zítra premiéři podepíší reformní smlouvu a už dopředu deklarují, že nechtějí referenda. Smutné je, že tento Parlament jim k tomu vesměs tleská. Je to vrchol arogance a pohrdání hlasem občanů. Mám pocit, že jsou politici líní novou smlouvu vysvětlovat, anebo - a to je ještě horší - se občanů bojí. Politikům se nechce vysvětlovat jak nová smlouva změní podíl zemí na rozhodování v Evropské unii. Politikům se nechce sdělovat občanům, že nebudou mít v Evropské komisi svého komisaře. Nechce se jim obhajovat, že o migraci, energetice a dopravě se bude rozhodovat ne v jednotlivých zemích, ale v Bruselu. Dámy a pánové, pokud pro nová pravidla uspořádání Evropské unie nezískáme občany, nebudeme jim vysvětlovat na jedné straně výhody integrace a na druhé straně ztráty národní suverenity, které smlouvu v některých oblastech jasně doprovázejí, budou se nůžky mezi politickou elitou a občany rozevírat dál. Proto považuji za klíčové, aby se nová smlouva schvalovala referendy.
Jacek Saryusz-Wolski
Pane předsedo, Lisabonská smlouva bude mít v blízké budoucnosti významný dopad na zahraniční politiku Evropské unie.
Naše diskuse ve výboru pro zahraniční věci v této sněmovně mi z mnoha důvodů dovolují vyslovit k nové Smlouvě velmi pozitivní názor. Jediný rámec velmi zvyšuje soudržnost vnější činnosti EU: nová smlouva znamená ve srovnání s existujícími předpisy velký krok kupředu. Poskytuje explicitní právní základy pro politiku sousedství, zavádí jedinou právní subjektivitu Unie jako celku a zavazuje členské státy, aby se spolu radily a prokazovaly si vzájemnou solidaritu.
Z institucionálního hlediska došlo k mnoha vylepšením, které tkví v posílení pravomocí vysokého představitele Unie pro zahraniční věci a pro bezpečnost, který je současně místopředsedou Evropské komise, a ve vytvoření Evropské služby pro vnější činnost.
A co nejdůležitější, nová smlouva zvyšuje rozpočtové pravomoci Parlamentu nad výdaji zahraniční politiky EU, kdy se Evropský Parlament dostává na stejnou úroveň jako Rada.
Kromě toho se také vytváří nový právní základ pro nástroje nebo politiky vztahující se ke společné zahraniční a bezpečnostní politice jako jsou sankce proti nestátním subjektům, vesmírná politika a energetická bezpečnost, boj proti změně klimatu, prevence mezinárodního terorismu a ochrana osobních údajů.
Největší zlepšení se opravdu týkají evropské bezpečnostní a obranné politiky, neboť Lisabonská smlouva zavádí především trvalou strukturovanou spolupráci v oblasti obrany mezi členskými zeměmi, které mají k dispozici vojenské prostředky.
Z našeho hlediska má však nová smlouva také některé nedostatky: Evropský parlament by měl být vyzván ke konzultacím ohledně jmenování nového vysokého představitele a místopředsedy Komise, nejen v případě první osoby, která se funkce ujme dne 1. ledna 2009, ale také v případě pozdějšího dočasného jmenování, když bude jmenována celá Komise včetně místopředsedy pro zahraniční věci.
Dovolte mi také zdůraznit nutnost, aby se nový, nově zvolený vysoký představitel a místopředseda skutečně předem radil s Parlamentem o hlavních otázkách společné zahraniční a bezpečnostní politiky a evropské bezpečnostní a obranné politiky.
Takže když si to zrekapitulujeme: Lisabonská smlouva představuje milník v institucionálním rozvoji Evropské unie v oblasti zahraničních věcí a jako předseda výboru pro zahraniční věci chci její nadcházející podpis srdečně přivítat.
Genowefa Grabowska
(PL) Pane předsedo, tři roky po konci druhé světové války vyhlásila Organizace spojených národů Všeobecnou deklaraci lidských práv, která zůstává na tomto poli standardem. Téměř 60 let poté kodifikovala Evropská unie lidská práva ve své Listině základních práv, což je dokument vytvořený na míru potřeb a očekávání obyvatel Evropy na prahu 21. století.
Proč tedy dva státy, Polsko a Velká Británie, tak zaangažované do kodifikace lidských práv na mezinárodní úrovni, vyslovily proti listině námitky? Proč ji nechtějí svým vlastním obyvatelům poskytnout? Moje rozčarování jako Polky je o to větší, že jak Polsko, tak Velká Británie předtím listinu přijaly. Jejich předsedové vlád a ministři zahraničních věcí ji dne 29. října 2004 v Římě podepsali jako druhou část Ústavní smlouvy. Těmito podpisy se nejen zavázali vůči svým evropským partnerům, ale bylo to také signálem pro občany obou států a slibem, že se budou listinou řídit.
Obsah listiny se od roku 2004 nezměnil. Změnil se postoj Polska a Velké Británie. Zásadní otázka zní takto: Proč se následovníci Tony Blaira a Marka Belky proti listině postavili a zbavili své občany možnosti využívat jejích výhod? Chtěla bych také požádat pana předsedu Rady Evropy, aby se zeptal současných předsedů vlád Polska a Velké Británie, proč neakceptují podpisy svých předchůdců. V zahraniční politice je zásada kontinuity základní a my občané, mluvím o Polácích, potřebujeme práva plynoucí z této listiny.
Alexander Lambsdorff
(DE) Pane předsedo, dámy a pánové, o podstatě smlouvy tady toho bylo již hodně řečeno. My, němečtí liberálové, jsme vždy připisovali základní význam některým klíčovým bodům. Za prvé je nutné zachovat institucionální kompromis. Za druhé jsme chtěli zahraničního ministra EU, ne na ozdobu, ale jako skutečného mluvčího Evropské unie. Plně souhlasíme s tím, co před chvílí řekl o institucionálních vylepšeních Jacek Saryusz-Wolski. Myslíme si však, že společná zahraniční a bezpečnostní politika bude v dohledné budoucnosti stát nebo padat s politickou vůlí členských států, a to je politováníhodné. Třetím bodem, kterému jsme věnovali zvláštní význam, je neochvějná ochrana základních práv, a proto se na vyhlášení listiny velmi těšíme.
Celkově je nutné říct, že Lisabonská smlouva je úspěchem německo-portugalského předsednictví, za nějž si obě předsednictví zasluhují gratulaci.
Skutečnou vadou na kráse je však to, že nedošlo k žádnému posunu v tom, aby se rozhodovací procesy dostaly blíž lidem. Rozhodnutí Rady nepředstavit úplné znění Smlouvy říkáme v němčině Realsatire, což znamená reálnou skutečnou situaci, která je absurdnější, než cokoliv by si vymyslel satirik. Události však rozhodnutí brzy předhoní. Jsem si jistý, že veřejnost a parlamenty si samy seženou kopie úplného znění a samy si přečtou, co ve Smlouvě skutečně je.
Musíme nyní vstoupit do etapy, ve které Evropská unie přikročí od zahleděnosti do vlastních institucionálních problémů k přijetí globální perspektivy. Musíme se zhostit své mezinárodní hospodářské odpovědnosti. Obecný stav světového hospodářství má v Evropě za následek pomalejší růst a ztrátu pracovních míst. V mnoha členských státech včetně mého vidím obrat k sebeuspokojení a ochabující vůli zavádět reformy. To se musí změnit.
Dále si myslím, že musíme naši roli v mezinárodní politice vnímat odpovědně. Lidé chtějí, aby Evropská unie zastávala silnou mezinárodní pozici. Odpovědnost je na nás.
Bogdan Pęk
(PL) Pane předsedo, Evropa neznamená jen porozumění elit. Nejsou to jen evropské instituce. Evropa je především věcí důvěry.
Včera však předseda Národně-demokratické strany Německa Udo Voigt v německé veřejnoprávní televizi prohlásil, že Polsko musí okamžitě Němcům vrátit Slezsko, že Polsko musí Němcům vrátit Pomořansko, Gdańsk, Wrocław a další města. Současně se vyslovil pochybnosti ohledně počtu obětí holocaustu.
Musím se dnes, kdy se duch Evropy vynořil nad vodami a nad tímto Parlamentem, ptát, proč pan Schulz ztratil svou revoluční vnímavost. Proč se německá vláda nahlas ostře nevyjádřila? Takovýto způsob jednání vedl k Třetí říši.
Žádáme ostré odsouzení a postavení příslušné fašistické strany mimo zákon, neboť to, co dělá, může Evropě ohromně ublížit: ničí důvěru mezi evropskými národy, které se snaží o obecné blaho. Německo, které je jedním z nejdůležitějších evropských států, by mělo být na tento typ aktivit obzvlášť citlivé a mělo by okamžitě přijmout opatření pro dobro Evropských společenství.
Alain Lamassoure
. - (FR) Pane předsedo, i já bych chtěl pogratulovat portugalskému předsednictví. Podpis Lisabonské smlouvy i vrcholná schůzka mezi představiteli EU a Afriky zůstanou mezníky evropské historie. Nemůžeme však dopustit, aby tyto vynikající úspěchy zastínilo to, co přijde, a k tomu musím vyslovit dvě úvahy.
První se týká ratifikace budoucí smlouvy. To, že jsme opustili návrh Ústavy a nahradili ji obyčejnou smlouvou, znamená, že kromě Irska již nic nebrání tomu, aby ji ratifikovaly parlamenty všech evropských států. To je hlavní rys politické dohody, kterou v červnu a říjnu uzavřela Evropská rada. Pokud mezitím některá vláda změnila názor, je tím nejmenším, co mohla udělat z zájmu slušného jednání s partnery, že by je informovala před podpisem smlouvy, a ne později. Pane předsedo Rady, jsem si jistý, že portugalské předsednictví bude nad přísným dodržováním této základní loajálnosti bdít.
Moje druhá úvaha se týká toho, o čem se již zmínila řada mých kolegů: jde o situaci na západním Balkánu. Již osm let víme, že nezávislost Kosova je jednoho dne nevyhnutelná A dnes jsem i přes značné úsilí Javiera Solany a Komise situací zaskočení stejně jako před osmi lety.
Opakovaně jsme říkali, že region západního Balkánu je předurčen k tomu, aby byl součástí Unie, a požadujeme zahájení společné zahraniční politiky. Každé předsednictví Unie však udělalo jen to, že tuto horkou bramboru předalo následujícímu předsednictví. Již nejsme v roce 1991. O šestnáct let a 300 000 mrtvých později musí země EU ukázat, že se z této smutné minulosti poučily. O budoucnosti obyvatel Balkánu se nebude rozhodovat ve Washingtonu nebo v Moskvě, ani v New Yorku: bude se o tom rozhodovat zde v Evropě, mezi národy, kterých se to týká přímo, a mezi jejich evropskými sousedy, přáteli a partnery.
Gunnar Hökmark
Pane předsedo, nejprve budu mluvit o Kosovu. Na Balkáně i na Kavkaze jsme svědky konfliktu mezi evropskými hodnotami a nacionalistickými tendencemi, mezi evropskou integrací a hnutími a idejemi, které podporuje Rusko. Pokud se v budoucnosti ohlédneme, jsem si zcela jistý, že nebudeme nikdy litovat úsilí, které dnes všemi možnými prostředky, jež máme k dispozici, vynakládáme na podporu evropské integrace, ale mohli bychom v budoucnu velmi dobře litovat úsilí, které jsme nevyvinuli. Myslím, že je důležité o tom koncem tohoto týdne diskutovat na Evropské radě.
Za druhé bych rád mluvil o globalizaci. Myslím, že je důležité pamatovat na to, že díky globalizaci se Evropa přeměnila na přední světovou ekonomiku, a pokud máme být nejlepší světovou znalostní ekonomikou, je globalizace nutná, neboť vedoucího postavení ve světě nikdy nedosáhneme, pokud budeme nejlepší jen v Evropě. Dobrých výsledků nikdy nemůžeme dosáhnout pomocí ochranných opatření. To dlouhodobě poškodí možnosti vytváření pracovních míst a dosahování prosperity a nedá nám to možnost dosáhnout vedoucího postavení ve světě a chránit evropské hodnoty.
Vyplývá z toho pro nás, že je důležité, aby Evropská rada zdůraznila veškeré úsilí, které je potřeba vyvinout v oblasti energetických právních předpisů, telekomunikačních právních předpisů, vnitřního trhu a konkurenceschopnosti. Konkurence neznamená boj mezi různými osobnostmi nebo identitami. Znamená možnost, aby se všichni podíleli na tom, že se Evropa pohne kupředu. Touto cestu bychom se měli vydat. Je to absolutně nejlepší způsob využití smlouvy tak, abychom byli schopni reagovat na globální výzvu. Tuto možnost jsme tento týden dostali a měli bychom jí využít.
Enrique Barón Crespo
(ES) Pane předsedo, pane předsedo Rady, pane místopředsedo Komise, dámy a pánové, považuji za správné, abychom v den, který je pro Evropský parlament velice důležitý, nejprve veřejně uznali, jakou práci portugalské předsednictví odvedlo. Na význam dnešního dnes poukazuje i ozdobená přední strana předsednického pódia znázorňující slavnostní vyhlášení Listiny základních práv.
Portugalské předsednictví dostalo - a to říkám jako zástupce Evropského parlamentu na mezivládní konferenci - návrh, ve kterém byla Listina základních práv jen prohlášením č. 11. Je také správné zdůraznit, že - jak mi předseda Rady osobně řekl na začátku - bylo prakticky nemožné tento status změnit a domnívám se, že se nám na mezivládní konferenci společně podařilo zajistit, aby se Listina základních práv stala právně závaznou listinou. Členské státy ji nechtěly začlenit do Smlouvy, ale je to listina a má ústavní status.
Myslím, že bychom měli vzpomenout několikaleté úsilí poslankyň a poslanců Evropského parlamentu k dosažení přijetí této listiny. Myslím, že bychom neměli opomenout ženu, která je zosobněním tragédie a moci 20. století v Evropě, Simone Veilovou, nemluvě o lidech jako je Altiero Spinelli, Fernand Herman a mnoho dalších, kteří roky pracovali na tom, abychom dnes mohli konečně vydat prohlášení o právech, jež bude vyjádřením naší identity.
Pane předsedo, myslím si také, že je na čase, abychom v Parlamentu, jež bez rozdílu vydává zákony o kravách, kozách, okurkách i financích, konečně mluvili i o lidech, o mužích a ženách na ulici. Považuji za politováníhodné, že je ještě dnes stále několik států, které svým příslušníkům omezují práva jako evropským občanům.
Nakonec bych, pane předsedo, chtěl ještě zmínit jednu důležitou věc, a to fakt, že Listina základních práv a Lisabonská smlouva posiluje Unii jako nadnárodní demokracii států a občanů, což je v éře politické globalizace to nejdůležitější. Činíme tak na regionální úrovni, ale věřím, že jde o příklad, který bychom měli následovat pro svou vlastní budoucnost a pro budoucnost lidstva jako celku.
Othmar Karas
(DE) Pane předsedo, dámy a pánové, neočekávám, že vrcholná schůzka, kterou připravujeme, přinese nějaké překvapení. Čekám však od ní, že otevře dveře do budoucnosti a určí postoj Evropské unie k mnoha otázkám.
První dveře, které musí otevřít, jsou dveře k ratifikaci Lisabonské smlouvy. Očekáváme, že k ratifikaci dojde rychle ve všech členských státech a že se bude při jmenování státních úředníků podle nové Smlouvy přihlížet k výsledkům voleb do Evropského parlamentu v roce 2009. Očekávám však také, že uvolňování cesty k ratifikaci bude také znamenat, že začne Rada a Komise konečně komunikovat a poskytovat občanům členských států informace k obsahu Smlouvy.
Nemlčme k důvodům, proč Smlouvu podporujeme. Vítáme ji, protože posiluje naše občany, naše parlamenty, demokracii a Evropskou unii.
Druhé dveře, které otevíráme, jsou dveře ke svobodě. Bude se diskutovat o Schengenu. Máme radost, že mnoho členských států nyní schengenská kritéria splňuje, protože splnění schengenských kritérií znamená větší svobodu v rámci Evropské unie a větší svobodu pro občany Evropské unie.
Třetí dveře, které se otevřou, umožní doufám Evropské unii převzít globálnější odpovědnost. Dovolte, abych jasně řekl, že rámec pro vyjednání řešení otázky Kosova byl vyčerpán a Evropská unie musí převzít za Kosovo společnou odpovědnost. Máme jednoznačný názor, že budoucnost Kosova a Srbska leží na Evropské unii a že musíme udělat vše pro to, aby se splnily touhy lidí žít svobodně a v míru s ostatními.
Moje poslední poznámka se týká dveří k výzkumu a vývoji. Realizujme závěry týkající se programu Galileo, za něhož Evropská unie vzala na sebe finanční odpovědnost.
Manuel António dos Santos
(PT) Pane předsedo, pane předsedo Rady, portugalské předsednictví nám zanechává velmi stimulující odkaz, ale také spoustu odpovědnosti. Právě tento politický odkaz musí vrcholná schůzka, konaná tento týden, konsolidovat a rozvinout. Zítřejší podpis Lisabonské smlouvy, slavnostní ratifikace Listiny základních práv třemi institucemi Evropské unie, ke které za několik minut dojde, vytvoření strategického partnerství s Brazílií bez újmy na zvláštních vztazích Evropské unie se zeměmi Mercosuru, obnova pravidelných vrcholných schůzek s Afrikou a naposledy podpora Lisabonské strategii a mnoha otázkám, které mají pro budoucnost Evropy velkou důležitost: to vše jsou významné úspěchy, ale užitečné budou pouze, pokud vyústí v přijaté politiky a dosáhnou cílů, které jsou nutné pro silnější, soudržnější, spojenější Evropu, která bude určující pro světovou stabilitu.
Taková je krátce odpovědnost, kterou členské státy, Evropská rada, Komise a také Parlament zdědily od portugalského předsednictví. Je to ale také stimul, který nám všem umožní dostat se z institucionální krize, jež Evropu poslední dva roky brzdila a bránila procesu evropské integrace. Abych zopakoval, co jsem již několikrát řekl, upřímně gratuluji portugalskému předsednictví a doufám, že nadcházející slovinské předsednictví bude pokračovat ve stejné linii a rozvíjet to, co bylo uděláno. Jediným cílem nadcházejícího bruselského summitu by mělo být vytvoření politických podmínek potřebných k tomu, aby se tak stalo.
Francisco José Millán Mon
(ES) Pane předsedo, jsem rád, že bude zítra Lisabonská smlouva podepsána. Ukončí se tím období určité nejistoty, po jehož dobu se Unie jevila pro pozorovatele zvnějšku určitým způsobem paralyzovaná. Proto portugalskému předsednictví gratuluji.
Doufám, že až bude Smlouva podepsaná, nebude důvod nečinně sedět. Je načase, aby se Unie, a tím i Evropská rada, podívala ven a řešila problémy svých občanů rozhodněji. Zmíním se o třech.
Hospodářský růst: Evropská rada nesmí začít pociťovat sebeuspokojení. Signály nejsou dobré: euro je docela silné, což znesnadňuje export; inflace klesá; dolar je docela slabý a ropa zůstává drahá. Všechny studie - nejnověji je to studie OECD - tlumí své předpovědi hospodářského růstu v Evropě pro roky 2007 a 2008.
Dále je to ilegální přistěhovalectví: jde o závažný problém, který se posledního půl roku snaží řešit kromě jiného Konference ministrů Euromed. V akčním plánu, který byl přijat na africké vrcholné schůzce, jsem viděl odkazy na dohody o zpětném přebírání osob a další nástroje, ale budou se tyto závazky pak plnit? Jak dlouho vyjednává Evropská unie dohody o zpětném přebírání osob s některými středomořskými zeměmi?
Kromě toho, nedovolené přistěhovalectví nezávisí jen na spolupráci se třetími zeměmi; my také musíme plnit své závazky, například vůči Evropské agentuře pro řízení operativní spolupráce na vnějších hranicích členských států Evropské unie (FRONTEX) . Faktické rozšíření Schengenu, které má Evropská rada v pátek potvrdit, navíc také znamená rozšíření vnějších hranic. Doufám, že orgány a úředníci odpovědní za tyto nové hranice budou schopní síť nezákonného přistěhovalectví zvládat.
A konečně je to terorismus: hrozba trvá. Objevily se nové výhružky ze strany vedení Al Kajdy; v Alžíru včera došlo ke krvavým útokům a chtěl bych vám připomenout, co se stalo minulý týden ve Francii s organizací ETA.
Jsem rád, že se portugalské předsednictví snažilo obsadit místo evropského koordinátora pro boj s terorismem, které bylo ze záhadných důvodů více než šest měsíců prázdné. Kdyby se náhodou objevil problém s nedostatečnou kompetencí nebo nedostatkem prostředků, pak reforma smlouvy promarnila příležitost toto místo posílit.
A konečně doufám, že bude Evropská rada trvat na rychlém vyřízení nedávného návrhu Komise na úpravu rámcového rozhodnutí o boji proti terorismu, podle které bude i podněcování považováno za trestný čin.
Paul Marie Coûteaux
(FR) Pane předsedo, rok 2007, který byl rokem německého a portugalského předsednictví, zůstane v historii evropské integrace zapsán jako rok nejhlubšího pohrdání národy Evropy a demokracií.
Smlouva, která bude zítra v Lisabonu podepsána, není ani zjednodušená, ani konsensuální. Jde čistě a jen o omílání Ústavní smlouvy, které francouzský národ řekl "ne". A přesto ji většina z vás včetně pana Giscarda d'Estainga hlučně vítá.
Musím ale proto slavnostně varovat své francouzské kolegy, kteří tuto přemalovanou Ústavu podporují. Její ustanovení vytvářejí nový stát. Tento stát se našim občanům vnucuje proti jejich vůli, a proto není legitimní. Důsledek je zcela jasný a dost strašný: Orgány Evropské unie a listiny, které vytvářejí, budou muset být považovány za nezákonné. A nám tak brzy podle mezinárodního práva připadne jedna naléhavá povinnost: povinnost odepřít poslušnost. Nic dalšího jsem říct nechtěl.
Manuel Lobo Antunes
úřadující předseda Rady. - (PT) Pane předsedo, pane místopředsedo Komise, dámy a pánové, chtěl bych se ve své závěrečné řeči krátce zmínit o otázce, která tu byla několikrát zmíněna a je vrcholně důležitá. Je přirozeně součástí vnější agendy Evropské unie a velice pravděpodobně bude v příštích týdnech a měsících představovat prioritu. Mluvím o otázce Kosova. Chtěl bych krátce vysvětlit postoj portugalského předsednictví k této základní otázce.
Poté, co byl Radě bezpečnosti předložen Ahtisaariho plán, bylo podle nás velice důležité, aby Evropská unie, Rusko a Spojené státy vytvořily tzv. Trojku, aby opět ve velmi úzkém kontaktu s příslušnými stranami zkusily najít možná řešení, se kterými by strany mohly souhlasit. Existovaly dva hlavní cíle, cíl zkusit posoudit určité aspekty Ahtisaariho plánu, jež by se mohly a měly posoudit. Na druhé straně máme společně s Evropskou unií jistotu, že jsme udělali vše, co jsme mohli, pro schválení konsensuálního řešení pro budoucnost Kosova. Měli jsme na to 120 dní.
Nyní víte, a obecně se ví a i Trojka o tom referovala, že se ukázalo jako nemožné, aby se strany na budoucnosti Kosova shodly, ale není ještě vše ztraceno. Především musíme poukázat na vynikající klima, na vynikající atmosféru mezi členy Trojky a příslušnými stranami. Dále, jak jsme doufali a očekávali, bylo možné prozkoumat některé z aspektů, na které kladla Ahtisaariho zpráva důraz, a přirozeně dále nové body dohody, jež na tomto základě vyplynula. Třetí, nejdůležitější věcí, které možná nebyla věnována řádná pozornost, je to, že se strany dohodly neuchylovat se k násilnému řešení otázky budoucího statutu Kosova. Tento politický závazek považujeme za velmi důležitý a jen pochopitelně doufáme, že bude dodržen.
O postupu byla znovu informována Organizace spojených národů a bude o ní znovu diskutovat Rada bezpečnosti. Abychom nezapomněli, Organizace spojených národů hraje v této otázce významnou úlohu. Na úrovni OSN se sice ukazuje, že není možné, aby členové Rady bezpečnosti schválili řešení budoucího statutu Kosova, ale není pochyby, že mezinárodní společenství a především sama Evropská unie musí přijmout rozhodnutí, které, jak všichni víme, bude složité a možná obtížné.
Pro portugalské předsednictví a po 1. lednu pro Portugalsko jako členský stát Evropské unie jsou nejdůležitější tři věci. První je přirozeně zachování jednoty Evropské unie. Z našeho pohledu je nejdůležitější, aby, když budeme požádáni rozhodnout a když rozhodneme, bylo naše rozhodnutí společné. Musíme zachovat jednotný postup. To je podle nás naprosto zásadní. Nechtěli bychom a udělali bychom vše možné proto, aby se tak nestalo, že se Evropa v otázce Kosova rozdělí, jako tomu bylo v minulosti v mnoha mezinárodních situacích, v obtížných mezinárodních problémech, které vyžadovaly obrovskou odpovědnost. Naším heslem musí proto být jednota.
Za druhé musí Evropská unie převzít odpovědnost, protože Kosovo je především evropský problém, náš problém, a i když je jasné, že spoléháme na všechny své mezinárodní partnery, že se také pokusí najít řešení, nemůže se Evropa ke Kosovu otočit zády, musí za evropský problém převzít odpovědnost a na závěr předsednictví se domnívám, že si je Evropská unie tohoto faktu zcela vědomá a je si vědomá i toho, že v této otázce musí sehrát vedoucí úlohu.
Za třetí nesmíme být zbrklí, musíme pozorně posoudit důsledky veškerých rozhodnutí, musíme se za všech okolností a ve všech situacích pokud možno snažit o konsensus a musíme také přirozeně zaujmout k této otázce jasné stanovisko a sdělit toto stanovisko velmi transparentně a velmi jasně všem partnerům, kterých se otázka Kosova jakkoliv týká.
A konečně musí každé řešení otázky budoucího statutu Kosova vždy a za všech okolností respektovat hodnoty a principy, které jsou pro Evropskou unii zásadní: pochopitelně mír a stabilitu v regionu a také samozřejmě respekt před zákony, respekt před demokracií, respekt před lidskými právy.
Pro řešení kosovského problému neexistuje jiný referenční rámec a nesmíme za žádných okolností zapomenout, že Evropská unie nabídla zemím na západním Balkánu a Srbsku především pevné a jednoznačné evropské perspektivy. Proto musíme k tomuto cíli při práci se stranami v konfliktu směřovat. Strany musí vědět o tom, že přirozeně patří do Evropy. Doufejme, že Evropská unie při řešení obtížné kosovské otázky - a nedělejme si iluze, že to není složitá a obtížná otázka - jak říkám, nemám alternativu, tedy že Evropská unie musí za všech okolností a přes všechny rozdíly týkající se jednotlivých otázek zachovat svou jednotu. To je pro věrohodnost Evropské unie a její vnější činnosti zásadní a základní. To jsem chtěl ve stručnosti k tématu Kosova sdělit.
Nakonec, pane předsedo, doufám, že mi prominete a jsem si jistý, že pochopíte, pokud skončím osobní poznámkou: Toto je poslední příležitost, kdy se účastním rozpravy v Evropském parlamentu jako zástupce portugalského předsednictví. Je to tedy rozloučení, a rozloučení, které se nemůže obejít bez výrazu uznání a vděčnosti za podporu, které se mi v této sněmovně od pana předsedy a všech poslanců vždy dostávalo. S vámi a prostřednictví vás jsem si uvědomil, jak je tento Parlament důležitý pro posilování demokracie v naší Unii a také přirozeně pro posilování zákonnosti rozhodnutí, které zde přijímáme za účelem vytvoření svobodné, prosperující Unie ve prospěch občanů Evropy.
Proto vám, dámy a pánové, velmi děkuji. Chci také pochopitelně poděkovat členům Komise a jejich spolupracovníkům a předsedovi Komise, který se se mnou často těchto rozprav účastnil, a se kterým se nám dařilo vytvářet společnou půdu pro svou práci, své cíle a úsilí. Děkuji vám, Komise.
Chci také poděkovat, a jsem si jistý, že mi budou rozumět, úředníkům Evropského parlamentu a především, pokud mi to prominou, mým spoluobčanům, kteří zde pracují. A konečně, a doufám, že jsem na nikoho nezapomněl, chci také poděkovat svým tlumočníkům, portugalským tlumočníkům, na které jsem velmi hrdý. Skončím s anglickým výrazem: "I will miss you all", čili portugalsky: "Já sinto saudades". Děkuji vám mnohokrát.
Předsedající
Obrigado, úřadující předseda. Zítra se všichni uvidíme opět pochopitelně v Lisabonu a příští týden tu budete doprovázet předsedu Rady pana José Sócratese, ale vzhledem k tomu, že to byl váš poslední projev na plenárním zasedání, rád bych vám upřímně poděkoval a znovu vás ujistil, že spolupracovat s vámi byla velká radost a především velký úspěch. Děkuji vám, Manueli Lobo Antunesi.
Margot Wallström
místopředsedkyně Komise. - Pane předsedo, děkuji vám mnohokrát za tuto rozsáhlou debatu, která bude myslím velmi cenná pro lisabonské zasedání a bruselskou vrcholnou schůzku.
Chtěla bych se zaměřit na pár věcí, o kterých se tu dopoledne hovořilo, a začnu s Lisabonskou smlouvou a Listinou základních práv. Především myslím, že má na tomto výsledku velkou zásluhu portugalské a stejně tak předtím německé předsednictví. Zítřejší podpis v Lisabonu podtrhne závazek všech signatářů dosáhnout ratifikace Smlouvy.
Chtěla bych také využít této příležitosti a znovu poděkovat zástupcům v Parlamentu za významnou roli, kterou sehráli v tom, že Unii umožnili vyřešit její institucionální problémy. Do této dlouhé procedury se pochopitelně aktivně zapojila i Komise, v neposlední řadě díky Programu pro občany a "dvojímu přístupu", o kterém tu již hovořil pan předseda Barroso. Nezapomeňte, ti, kdo říkáte, že Unie koneckonců funguje i bez těchto změn, že v reformní smlouvě je řada nových prvků, které nám pomůžou a explicitně nám umožní efektivněji řešit otázku změny klimatu a celou energetickou výzvu, a umožní nám větší otevřenost prostřednictvím veřejných zasedání Rady a vyšší úloze vnitrostátních parlamentů. Takže si myslím, že nás to pomůže k větší transparentnosti, větší otevřenosti a větší demokratičnosti.
Ať se členské státy při procesu ratifikace rozhodnou jakkoliv, jsme všichni povinni komunikovat s občany. Musíme to pochopitelně činit ve spolupráci a také s ohledem na různé potřeby a přání, které v této debatě členské státy vyjádřily. Zítřejší vyhlášení Listiny základních práv také považuji za symbol dalšího významného výsledku jednání, symbol toho, že listina bude s výjimkou zvláštních ustanovení ve dvou z našich členských států a poté, co smlouva vstoupí v platnost, právně závazná a bude občanům Evropy zaručovat základní práva.
Druhým bodem, ke kterému bych se chtěla vyjádřit, je pracovní skupina, protože myslím, že musíme zajistit, aby se zaměřila na politické výzvy budoucnosti, a ne převážně na instituce. Musí se zaměřit na očekávání obyvatel Evropy a také doufám, že tato skupina bude zástupkyní různosti budoucí Evropy.
Moje třetí poznámka se týká migrace. Myslím, že integrovaný přístup k otázce migrace vyžaduje zapojení politik Evropské unie i jednotlivých zemí. Vyžaduje to soudržnost mezi našimi politikami týkajícími se zákonné i nezákonné migrace. Vyžaduje to akce zaměřené na rozvoj politik, sociální integrace, svobody pohybu, bezpečnosti na hranicích a víz, abych jmenovala jen některé. Je vynikající, že tato Rada bude o těchto otázkách jednat globálně, ale myslím, že k této debatě může podstatným způsobem přispět i Parlament. Jak řekl pan předseda, Lisabonská strategie je přínosná, a myslím, že to by měly uvítat všechny strany Parlamentu. Stejně tak existuje konsensus v otázce potřeby akcí na zajištění všech stránek trvale udržitelného rozvoje jako součásti strategie. Zahrnuje to flexikuritu, sociální začlenění a změnu klimatu. Pokud se shodneme na směru politiky, budeme schopni dosáhnout skutečného politického odhodlání vyřešit skutečné problémy, o nichž se někteří z vás zmiňovali.
Nakonec mi také dovolte říct k otázce Kosova, o nichž se zde zmiňovalo mnoho z vás, že Komise plně sdílí obavy o situaci v Kosově, které zde řada poslanců vyjádřila, a Evropská komise udělala vše, co mohla, aby dosáhla řešení, ale nyní je jasné, že status quo je neudržitelný a Rada bezpečnosti OSN se bude muset otázce věnovat na zasedání dne 19. prosince. Evropská rada situaci posoudí a měla by znovu potvrdit závazek Evropské unie vyřešit status Kosova a sehrát rozhodující úlohu v provádění dohody, přičemž rámcem je, jak mnoho z nás zmínilo, evropská perspektiva celého regionu.
A konečně Rada podpisem smlouvy a vyhlášením listiny nedělá za událostmi z roku 2005 tlustou čáru, ale znamená to začátek nové etapy rozvoje Evropské unie. Z roku 2005 jsme si vzali ponaučení a doufám, že vstupujeme do dalších 50 let Unie snad s větší důvěrou.
Předsedající
Tímto končí doba vyhrazená pro tento bod programu.
Písemná prohlášení (článek 142)
Janusz Lewandowski
písemně. - (PL) Pane předsedo, přípravy pro prosincový summit EU v Bruselu probíhají v lepší atmosféře, než jsme doufali. Je to samozřejmě díky schválení reformní smlouvy a vyhlídkám na její nerušené přijetí v Lisabonu. Svou roli sehrál i kompromis dosažený v Polsku - spočívající v zachování linie předchozí vlády pokud jde o Listinu základních práv, aby se nenarušila celá smlouva.
Je však nutné zdůraznit, že atmosféra kolem nové smlouvy přehnaně svázala její přijetí či nepřijetí s šancemi Evropské unie na přežití. Po rozšíření v roce 2004 a pro přijetí Bulharska a Rumunska, tzn. s 27 členskými státy, fungovala Unie na základě Niceské smlouvy. Důkazem efektivního fungování bylo přijetí finančního výhledu na období 2007-2013. Je pravda, že byl přijatý s určitými obtíženi, ale bylo dosaženo dohody v otázce peněz, což vypadá jako nejobtížnější otázka a jako test užitečnosti existujících institucionálních perspektiv.
Navzdory této i jiným dohodám byl uměle vytvořen dojem krize v EU. To mělo následně dopad na propad důvěry občanů v evropské instituce a vhodnosti dalšího rozšiřování. Tato nebezpečná spirála, která byla do jisté míry zastavena v druhé polovině roku 2007, by mohla posloužit jako ponaučení a varování do budoucna.
Silvia-Adriana Ţicău
písemně. - (RO) Podpis nové smlouvy při zasedání Evropské rady ve dnech 13.-14. prosince znamená reformu Evropských institucí, ale především to zvyšuje pravomoc evropských občanů vyjadřovat se k otázkám evropských právních předpisů.
Po ratifikaci nové smlouvy zahrnou parlamenty členských států legislativní návrhy Komise do svých programů, čímž se v Unii zvýší stupeň demokracie. Bývali bychom chtěli, aby jednu kapitolu této smlouvy tvořila Listina základních práv Evropské unie. Bohužel tvoří jen dodatek smlouvy, ale vznikl tak právní základ proto, aby byla její ustanovení závazná. Šest kapitol listiny zaručuje právo na důstojnost, svobodu, solidaritu, rovnost, spravedlnost a občanství. Přijetím jejího znění bude v budoucnu nemožné diskriminovat evropské občany kvůli národnost, etniku, náboženství, věku, pohlaví, atd.
Stejně tak poskytuje smlouva Unii možnost podpořit na mezinárodní úrovni boj proti změně klimatu a zaručuje všem občanům adekvátní sociální ochranu. Unie nespočívá jen na ekonomických kritéritích. Musíme vystavět sociální Evropu, založenou na solidaritě, hospodářské, sociální a územní soudržnosti.
Přijetí nové smlouvy vyžaduje jednomyslné přijetí v Radě a ratifikaci ve všech signatářských zemích do června 2009.